УХВАЛА

11 травня 2021 року 
Київ
справа №440/5222/20
адміністративне провадження №К/9901/14546/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року надійшла до Верховного Суду 23 квітня 2021 року.

Згідно з відтиском штемпелю АТ «Укрпошта» на поштовому конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 20 квітня 2021 року.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 329, пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Відповідно до статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частиною четвертою статті 321 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції приймаються, проголошуються, вручаються (видаються або надсилаються) учасникам справи в порядку, встановленому главою 9 розділу цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається     протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі     в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що належним доказом, який би підтверджував дату отримання судового рішення може бути: повідомлення отримане судом про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу скаржника, якщо таке рішення направлялось електронною поштою або поштове повідомлення із відміткою про його отримання, відмову в отриманні копії судового рішення або відсутність особи за адресою місцезнаходження, якщо судове рішення направлялось скаржнику поштою.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду прийнята у порядку письмового провадження 12 лютого 2021 року. До Верховного Суду з касаційною скаргою скаржник звернулась 20 квітня 2021 року, тобто з порушенням 30-денного строку.

В касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року. Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження обґрунтовує тим, що апеляційна скарга розглядалася судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження. Станом на день складення касаційної скарги примірник постанови апеляційного суду на адресу скаржника не надходив, про її існування вона дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень 07 квітня 2021 року, тому вважає, що строк на касаційне оскарження в цій справі є таким, що пропущений з поважних причин.

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів критично оцінює наведені скаржником доводи, які на її думку свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки вони не свідчать про ненаправлення їй судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення. Слід зауважити, що обов`язок такого направлення/вручення встановлено процесуальним законом (стаття 251 Кодексу адміністративного судочинства України), а скаржником не надано належних та достатніх доказів свого твердження, якими, на переконання касаційного суду можуть бути, зокрема, письмові відповіді (довідки) суду, у провадженні або на зберіганні в якого знаходиться справа, про наявність/відсутність в матеріалах справи супровідного листа про направлення відповідного судового рішення, повідомлення про доставлення судового рішення на офіційну електронну адресу особи, повідомлення про вручення/невручення поштового відправлення з таким рішенням, розписок про отримання судового рішення; копією опису документів, що містяться в матеріалах справи, тощо.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги тривалість пропуску строку на подання касаційної скарги, колегія суддів не може прийняти до уваги вказані скаржником доводи як такі, що свідчать про їх поважність. 

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог   статті 7 цього Закону.

Згідно з інформацією, що міститься в Реєстрі, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року оприлюднена 15 лютого 2021 року.

Відтак, інформацію про оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скаржник мала можливість отримати також і з Реєстру, починаючи з 15 лютого 2021 року, однак, касаційну скаргу подала тільки 20 квітня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням вищевикладеного, строк на касаційне оскарження судових рішень не може бути поновлений, а тому скаржнику слід зазначити інші підстави для поновлення строку із наданням підтверджуючих доказів.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України  обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на її думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції із посиланням на частину четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, скаржник в касаційній скарзі повинна зазначити виняткові підстави для касаційного оскарження, які передбачені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказану підставу обґрунтовує тим, що справа має для неї виняткове значення, яке полягає у тому, що предметом справи є перерахунок пенсії, яка є єдиним джерелом її доходу. 

Колегія суддів критично оцінює вищевказані доводи скаржника, оскільки вони є загальними та притаманними кожній аналогічній справі.
Слід зауважити, що використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Таким чином, скаржнику слід вказати інші мотивовані підстави касаційного оскарження відповідно до частини четвертої та підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у їх системному взаємозв`язку.

Частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За змістом пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду сума судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року у розмірі 2  102,00 грн.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 3  363,20 грн (200% від (840,80х2)).

Натомість скаржником не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги. 

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху та встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення її недоліків шляхом зазначення інших підстав поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження із наданням підтверджуючих доказів або надання доказів, які свідчать, що оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції їй не направлялося; зазначення обґрунтувань підстав звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та надання доказів сплати судового збору.

Керуючись статтями 169, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_1 .

2.          Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

3. Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

4. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний