ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1783/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
За участю представників сторін:
Від Одеської міської ради -  Цвігун О.Ю., розпорядження  № 421,  від 18.05.20;  
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018
по справі №916/1783/18
за позовом Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення
до відповідачів:
- Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” 
- Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Одеської міської ради 
про визнання права постійного користування земельними ділянками,
(суддя місцевого господарського суду: Гут С.Ф., місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

          У вересні 2018 року Селекційно-генетичний інститут  – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до  Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни про визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною площею 271,6913 га відповідно до площ, меж і складу угідь,  визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ „Геодезична компанія”. 
В обґрунтування позовних вимог Селекційно-генетичний інститут – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення зазначає, що з 1953 року відкрито і сумлінно користується вказаною земельною ділянкою, право користування якою виникло з моменту прийняття рішення виконавчого комітета Одеської міської ради депутатів трудящих №1152 від 15.10.1953 року і закріплення в натурі меж земельної ділянки геодезичними знками.
Так, на думку позивача, внаслідок невизнання права постійного користування з боку інших осіб порушуються його законні права і інтереси, у зв`язку з чим Селекційно-генетичний інститут  – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення звернувся до суду з позовом про визнання права постійного землекористування.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по даній справі позов Селекційно-генетичного інституту  – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення до відповідачів: Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни про визнання права постійного користування  земельними ділянками задоволено; визнано за Селекційно-генетичним інститутом – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, відповідно до площ, меж і складу угідь визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ “ГЕОДЕЗИЧНА КОМПАНІЯ”, право постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною прощею 271,6913 га, що складаються з: 
-Земельних ділянок, загальною площею 228,9166 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей (01.09     КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 69,4001 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,4860 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 159,0305 га, (01.09 КВЦПЗ).
-Земельних ділянок, загальною площею 15,0056 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки     (03.11     КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 0,1942 га., (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1056 га., (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1039 га, (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 1,0709 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1136 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0401 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 9,9933 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0263 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0557 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 3,3020 га, (03.11   КВЦПЗ).
-Земельних ділянок, загальною площею 2,5712 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 2,4023 га, (03.15   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0028 га, (03.15   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1576 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0044 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0041 га, (03.15   КВЦПЗ).
-Земельної ділянки, площею 22,3289 га, землі запасу, резервного фонду та загального користування, цільове призначення - землі загального користування (18.00     КВЦПЗ).
-Земельної ділянки, площею 2,8690 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для іншої житлової забудови (02.07 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 1,2940 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0465 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0420  га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0228 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0084 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0577 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0848 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0547 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0638 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1374 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0400 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0549 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1944 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0741 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0240 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0099 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0417 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0556 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0625 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0507 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0477 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0368 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0018 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0023 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0012 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0967 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1394 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0537 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0115 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0356 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0196 га, (02.07 КВЦПЗ).
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду,  Одеська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по даній справі скасувати та прийняти нове – про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт вважає, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Заявник апеляційної скарги вказує, що в силу чинних норм законодавства, право державної власності може реалізовуватись позивачем лише по відношенню до земельних ділянок, на яких безпосередньо розміщенні об`єкти державної власності, та виключно у визначеному законодавством порядку – шляхом відведення земельних ділянок із прийняттям відповідного рішення Одеською міською радою.
Апелянт зазначає, що ним не приймалося рішень щодо передачі позивачу у власність або користування спірних земельних ділянок, а тому своїм рішенням суд першої інстанції здійснив втручання у дискреційні повноваження Одеської міської ради щодо формування земельних ділянок, визначення цільового призначення та розпорядження ними. Також суд першої інстанції безпідставно не залучив Одеську міську раду до участі у справі, чим порушив її права як власника земель комунальної власності територіальної громади м.Одеси.
Одеська міська рада зазначає, що спірні земельні ділянки не були відведені позивачу у передбаченому законодавством порядку, а тому висновки суду першої інстанції про наявність права постійного користування є безпідставними та передчасними, не підстверджуються належними, допустимим, достовірними доказами і не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України і Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності».
На думку апелянта, суд першої інстанції помилково погодився з доводами позивача про те, що факт державної реєстрації акта на право користування землею підтверджується, зокрема, обліком у державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки за адресою: м.Одеса, Овідіопольська дорога, 3 за Селекційно-генетичним інститутом – Національним центром насіннєзнавства та сортовивчення, прийнявши в якості доказів довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та податкову декларацію з плати за землю.
Крім того, апелянт звертає увагу, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції визнав право постійного користування земельними ділянками, які не сформовані, не мають кадастрових номерів і чітких граничних меж, не зареєстровані у державному земельному кадастрі та не відображені на Публічній кадастровій карті, у зв`язку з чим не є об`єктами цивільного права, за захистом якого позивач звернувся до суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18, призначено розгляд справи на 29.03.2021 року о 10-30 год.
Разом з апеляційною скаргою, Одеською міською радою подано до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про залучення останньої до участі у справі №916/1783/18 у якості третьої особи, яка не за`являє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18, залучено Одеську міську раду  (65026, м.Одеса, пл.Думська, 1, інд.код: 04056919) до участі у справі №916/1783/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.
14.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долученя до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви з додатками третій особі – Одеській міській раді.
19.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У зазначено клопотанні позивач зазначає про неможливість забезпечення явки свого адвоката, у зв`язку з його перебуванням на лікарняному з 08.04.21 по 20.04.2021.
Крім того, позивач у клопотанні зазначає, що дана справа є дуже важливою, за відсутності представника не вбачається з можливе встановити дійсні обставини справи, в тому числі стосовно: чи дійсно оскаржуваним рішенням було порушено права та інтереси Одеської міської ради?; чи було пропущено Одеською міською радою строк звернення до суду з апеляційною скаргою?.
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вищезазначені питання було вирішено в судовому засіданні 29.03.2021, що підтверджується протоколом судового засідання від 29.03.2021. Крім того, в судовому засіданні представник позивача надав відповідні пояснення з цього приводу. За результатми проведеного 29.03.2021 судового засідання Одеську міську раду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, про що постановлено відповідну ухвалу.
Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Також судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що відкладення   розгляду справи є   правом   та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст.    202 ГПК України).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності представників сторін, які не з`явились, за наявними у справі матеріалами., з огляду на що клопотання позивача в частині відкладення справи судом відхилено.
          Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи, Селекційно-генетичний інститут – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (СГІ - НЦНС) є підприємством державної власності, засновником якого є Національна Академія Аграрних Наук України, здійснює діяльність з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших однорічних і дворічних культур; оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук. Селекційно-генетичний інститут – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення є правонаступником Всесоюзного ордена Леніна і ордена Трудового Червоного Прапора селекційно-генетичного інститута ім. Т.Д. Лисенка.
Відповідно до рішення виконавчого комітета Одеської міської ради депутатів трудящих № 1152 від 15.10.1953 року “Про оформлення відводів земельних масивів, розташованих в районі ІІ-ї Застави Селекційно-генетичному інституту ім. Т.Д. Лисенко” вирішено підтвердити рішення виконкому Ільїчівської райради депутатів трудящих від 26.VІІІ-1953 року за № 902 і оформити Селекційно-генетичному інституту ім. Т.Д. Лисенко відвод земельних масивів загальною площею до 292 га в районі 2-ї Застави/ см. викопіювання, що додається/, що освоюється інститутом з довоєнного часу, зобов`язати Управління головного архітектора міста оформити відведення земельних масивів Селекційно-генетичному інституту ім. Т.Д. Лисенко відповідним актом в безстрокове користування.
Всесоюзному ордена Леніна і ордена Трудового Червоного Прапора селекційно-генетичному інституту видано державний акт на право користування землею, що містить площу зазначеної земельної ділянки 288,00 га, каталог координат земельної ділянки, номери точок, румби і міри ліній між точками.
З метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо перебуваючої в користуванні земельної ділянки, Селекційно-генетичний інститут – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення звернувся до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації”. 
Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації № 40870625 від 27.04.2018, прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майєю Олександрівною відмовлено у державній реєстрації права користування земельною ділянкою.
В якості підстав відмови зазначено наступне: з додатково наданих до заяви документів, а саме - копії рішення Одеської міської ради від 29.09.2005, № 4486-ІУ, вбачається, що право користування ділянкою площею 1,0 га, що входила до площі ділянки 288,0 га, зазначених в акті на право користування землею, поданому для державної реєстрації, припинено та змінено її цільове призначення: та передано іншій юридичній особі в оренду; на наданому заявником примірнику акту на право користування землею відсутні такі обов`язкові реквізити, як адреса чи кадастровий номер ділянки: що позбавляє можливості внести дані щодо цієї ділянки до Реєстру речових прав на нерухоме майно, до того ж на поданому акті відсутні записи щодо його реєстрації в державній книзі реєстрації землекористувань: а саме - номер та дата такої реєстрації, що дає підстави вважати, що така реєстрація не була проведена і право постійного користування землею юридично відсутнє.
Позивач не погоджується із вказаною позицією та зазначає, що додатково факт державної реєстрації підтверджується:
- обліком у державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 3 за Селекційно-генетичним інститутом – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, податкова декларація з плати за землю); прийнятими рішеннями про вилучення земельних ділянок із землекористування саме Селекційно-генетичного інституту – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення з метою передачі їх іншим землекористувачам (витяг з протоколу № 22 засідання президії Україниської академії аграрних наук від 18.12.2003 року “Про вилучення землі із землекористування Селекційно-генетичного інституту          УААН - Національного центру насіннєзнавства і сортовивчення”, рішенням Одеської міської ради від 29.09.2005 року № 4486-ІУ);
- висновком державної землевпорядної експертизи № 1007 від 11.07.2005 року де зазначено, що під час відведення земель за рахунок Селекційно-генетичного інститута – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення на розгяд державної землевпорядної експертизи надано державний акт на право постійного користування з відміткою про його державну реєстрацію.
З метою відновлення меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні, СГІ – НЦНС звернулось до землевпорядної організації з метою проведення відповідних геодезичних вишукувань. Внаслідок чого було складено технічний звіт з кадастрової зйомки земельної ділянки  і визначено площу земельної ділянки у розмірі 271,6913 га, що перебуває в постійному користуванні Селекційно-генетичного інститута – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, з наступною розбивкою цієї площі по угіддях:
-Земельних ділянок, загальною площею 228,9166 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей (01.09     КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 69,4001 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,4860 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 159,0305 га, (01.09 КВЦПЗ).
-Земельних ділянок, загальною площею 15,0056 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки     (03.11     КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 0,1942 га., (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1056 га., (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1039 га, (03.11     КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 1,0709 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1136 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0401 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 9,9933 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0263 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0557 га, (03.11   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 3,3020 га, (03.11   КВЦПЗ).
-Земельних ділянок, загальною площею 2,5712 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 2,4023 га, (03.15   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0028 га, (03.15   КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1576 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0044 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0041 га, (03.15   КВЦПЗ).
-Земельної ділянки, площею 22,3289 га, землі запасу, резервного фонду та загального користування, цільове призначення - землі загального користування (18.00     КВЦПЗ).
-Земельної ділянки, площею 2,8690 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для іншої житлової забудови (02.07 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 1,2940 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0465 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0420  га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0228 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0084 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0577 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0848 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0547 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0638 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1374 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0400 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0549 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1944 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0741 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0240 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0099 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0417 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0556 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0625 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0507 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0477 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0368 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0018 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0023 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0012 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0967 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1394 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0537 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0115 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0356 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0196 га, (02.07 КВЦПЗ).
Позивач зазначає, що розбіжність між площами земельних ділянок     СГІ – НЦНС   згідно державного акту та за фактичним користуванням пов`язана з присутністю на земельних ділянках СГІ – НЦНС   земель сторонніх землевласників/землекористувачів: землі під транспортною розв`язкою автомобільної дороги (проїзна частина, узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення) землі залізничного транспорту (смуга відведення під залізничним полотном та його облаштуванням), землі     під автозаправною станцією, землі під складськими приміщеннями, а також з допустимою похибкою вимірювань геодезичним обладнанням на час формування меж земельної ділянки по державному акту.          
Невизнання права постійного користування з боку інших осіб, що призводить до порушення законних прав і інтересів позивача стало підставою для звернення останнього до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до норми ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.
Згідно зі   ст. 45 Господарського процесуального кодексу України   сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у   статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було би задовольнити позовні вимоги. Тобто сторонами у судовому процесі є суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення.
Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.
Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.         
Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну   неналежного відповідача.
З наведеного випливає, що заміна   неналежного відповідача   може бути здійснена судом лише за клопотанням позивача.
Отже, під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності клопотання позивача про заміну   неналежного відповідача   належним в порядку статті 48 ГПК України) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до   неналежного відповідача,   оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача.
          Так, в даному випадку Селекційно-генетичний інститут  – Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до  Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни про визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною площею 271,6913 га відповідно до площ, меж і складу угідь,  визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ „Геодезична компанія”.
          Відповідно до п.п.1, 8, 9 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових   прав   на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових   прав   на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових   прав   на нерухоме майно, обтяжень таких   прав   шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових   прав   на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація   прав,   внесення змін до записів Державного реєстру   прав,   скасування державної реєстрації   прав,   а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі   прав,   крім надання інформації з Державного реєстру   прав.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових   прав   на нерухоме майно та їх обтяжень» державний   реєстратор   встановлює відповідність заявлених   прав   і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими   правами   на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації   прав;   відповідність відомостей про речові   права   на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі   прав,   відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень   прав   на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового   права,   що підлягає реєстрації. Державний   реєстратор   перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію   прав   та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації   прав,   відмови в державній реєстрації   прав   та приймає відповідні рішення.
У п. 5 ч. 3 ст. 10 та у ст. 11 Закону зазначено, що державний   реєстратор   відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі   прав,   вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру   прав   відповідні відомості про речові   права   на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких   прав;   самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації   прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного   реєстратора   забороняється.
Рішення, дії або бездіяльність державного   реєстратора,   суб`єкта державної реєстрації   прав   можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду (ч.1 ст.37 Закону).
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Разом з тим, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що в даному випадку не оскаржуються дії реєстратора, а вирішується питання щодо визнання права постійного користування земельними ділянками, оскільки, на думку позивача, відмовивши у проведенні реєстраційних дій, відповідачі тим самим не визнають за позивачем права постійного землекористування.  З огляду на що, позивач визначив відповідачами у даному спорі КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» та державного реєстратора  прав на нерухоме майно КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», яким було відмовлено у проведенні державної реєстрації права постійного користування земельними ділянками за позивачем.
Статтею 2 Земельного кодексу України    передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та, органи державної влади.
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ст. 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”  виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. (ч. 1, 2 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”)
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад передбачено главою 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. Зокрема, приписами ст. 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, зокрема, власні (самоврядні) повноваження та делеговані повноваження.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.(ч. 1 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”)
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України   право постійного користування   земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Права постійного користування   земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, заклади освіти незалежно від форми власності (п. п. «а», «ґ», ч. 2    ст. 92 Земельного кодексу України ).
Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Порядок надання у постійне користування земельних ділянок державної або комунальної власності юридичним особам урегульований у ст. 123 Земельного кодексу України, якою встановлено, що надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.
Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також   право постійного користування   та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських, селищних, сільських рад, як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території, належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
З огляду на зазначене, передача земельної ділянки комунальної власності у постійне користування відноситься до виключної компетенції Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування і власника земельної ділянки. 
Відтак позов про визнання права постійного землекористування має бути заявлено саме до власника і розпорядника спірної земельної ділянки, а не суб`єктів реєстраційних дій, які у будь-якому випадку не є учасниками даних правовідносин. 
За таких обставин, враховуючи позовну вимогу Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення про визнання права постійного користування земельними ділянками, судова колегія доходить висновку про те, що позивачем було неналежно визначено суб`єктний склад сторін, звернувшись до неналежного відповідача у справі, на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Відповідно до приписів ст.177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Тобто, колегія суддів зазначає, що перед тим, як перейти до розгляду справи по суті, суд повинен пересвідчитись, чи відповідає суб`єктний склад, підстави та предмет позову вимогам процесуального законодавства, однак у даному випадку суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що позовні вимоги направлені на визнання права постійного користування земельними ділянками, які перебувають у власності іншої особи, яка мала бути залучена судом до участі у справі в якості третьої особи, чого судом першої інстанції здійснено не було.
Як вже зазначалося, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №    308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Проте, за відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, в даному випадку суд мав за результатами розгляду справи відмовити у позові до неналежного відповідача    (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц).
За таких обставин, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції передчасно та помилково надав оцінку обставинам справи, безпідставно дійшовши висновку про те, що   наявні підстави для визнання права користування земельними ділянками загальною прощею 271,6913 га.
За приписами ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Таким чином, розглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18 скасуванню, з прийняттям нового – про відмову в задоволенні позовних вимог Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни про визнання права постійного користування земельними ділянками.
При цьому судова колегія не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, оскільки встановлення того, що позов заявлено до неналежного  відповідача є самостійною та достатньою  підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд не може надавати правову оцінку обставинам справи та обґрунтуванню позовних вимог у спорі з неналежними відповідачами.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129,   255,   269,   270, 273, 275,   277,   281-284 Господарського процесуального кодексу, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18 задовольнити. 
Рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по справі №916/1783/18 скасувати.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Селекційно-генетичного інституту   - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” та Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації” Рубан Майі Олександрівни про визнання права постійного користування  земельними ділянками.
Стягнути з Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (65036, Одеська обл., місто Одеса, Овідіопольська дорога, 3, інд.код: 00494628) на користь Одеської міської ради (65026, м.Одеса, площа Думська, 1, інд.код: 26597691) 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати наказ.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2021 року.

Головуючий суддя                                                            Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                     Г.І. Діброва
                                                                                                       
                                                                                     А.І. Ярош