ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2078/21 Справа № 199/3684/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року 
по справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, третя особа Орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпрі ради про визнання місця проживання дитини разом з матір`ю, –  

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 11 вересня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту припинення шлюбних стосунків, питання місця проживання сина було вирішено сторонами в позасудовому порядку, їх син залишився проживати разом з матір`ю за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Відповідач забирав сина на вихідні до себе, проводив з ним час та приймав участь у вихованні сина. Будь-яких перешкод у спілкуванні з сином позивач не чинила, оскільки в повній мірі усвідомлює необхідність спілкування дитини з батьком. На вихідні дні, а саме 22 травня 2020 року, відповідач забрав сина до себе, щоб провести з ним час. Але вже 26 травня 2020 року відповідач повідомив, що не збирається повертати сина додому, і взагалі вона не має права з ним спілкуватись, і, тим паче, проживати. З цього дня, позивач не лише не має інформації про стан, здоров`я, настрій її сина, не має жодної можливості з ним поспілкуватись засобами телефонного зв`язку. Усі її намагання та спілкування з відповідачем не призводять до будь-якого порозуміння. ОСОБА_2 зазначила, що у її квартирі, створено усі необхідні та належні умови для проживання сина ОСОБА_3 , де до нещодавніх подій він постійно проживав разом з нею. Вона є фізичною особою - підприємцем, а її діяльність пов`язана з працею, яку вона здійснює з дому та яка надає їй можливість мати достатній час задля забезпечення необхідного догляду сину. Такий вид трудової діяльності надає їй, як матері, змогу планувати та відвідувати з ним шкільні та позашкільні заняття, додаткові розвиваючи заклади, тощо. ОСОБА_3 знаходиться на обліку у спеціаліста невролога та потребує постійної уваги та виконання рекомендацій лікаря, які нею проводились постійно. Вона має належний рівень доходу, який надає їй можливість забезпечити сину відповідний рівень життя, розвитку, надання необхідної медичної допомоги. Позивач зазначає, що організація побуту дитини відповідає усім необхідним вимогам, син має організований побут, та будь-які зміни в установленому побуті для дитини можуть мати негативний характер, а дії відповідача наразі порушують не тільки її права як матері, так і можуть мати вкрай негативний вплив на психологічний та емоційний стан сина. У зв`язку з викладеним, позивач просила суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з нею. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 . 
Рішення суду мотивовано тим, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, доказів того, що проживання дитини з матір`ю негативно вплине на її виховання та стан здоров`я, матеріали справи не містять.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дитина бажає проживати з батьком та відмовляється повертатися до місця проживання матері. Відповідач жодного психологічного тиску не вчиняв та не позбавляв мати можливості бачитись з сином. Допит малолітньої дитини було здійснено без участі представника відповідача у судовому засіданні, що порушує принцип змагальності сторін. Також не погоджується з висновком органу опіки та піклування, посилається на те, що ані представник відповідача ані відповідач не були повідомленні про засідання комісії. Крім того, умови проживання у квартирі батька кращі, оскільки там вони проживають з дитиною удвох, в той час як в квартирі матері проживає ще 3 чоловіка.
Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 11 вересня 2009 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано. 
До 26 травня 2020 року дитина проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , яка займалась вихованням, розвитком та оздоровленням дитини. 
Починаючи з 26 травня 2020 року дитина проживає з батьком. Мати дитини має можливість спілкується з дитиною тільки в присутності відповідача.
Позивач у справі є фізичною особою-підприємцем, співпрацює з ТОВ «Глобал Інвест Груп» з листопада 2014 року в якості графічного дизайнера, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідкою №1-01/06, наданою генеральним директором ТОВ «Глобал Інвест Груп» 01 червня 2020 року. Доходи позивача за 2019 рік становлять 204 767,34 грн., що підтверджується податковою декларацією. 
На час розгляду справи позивач проживає в квартирі АДРЕСА_2 , разом зі своїми батьками. Щодо належності та наявності всього необхідного для проживання, розвитку сина, працівниками Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради оглянуто та складено акт обстеження умов проживання від 03 червня 2020 року, де зазначено, що у вищевказаній квартирі створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. 
Будь-яких доказів умов проживання дитини у відповідача, а також матеріального забезпечення та характеристик особи відповідача останнім суду не надано.
       Відповідно до психологічної характеристики психолога Центру сімейного дозвілля «Смайл» встановлено, що ОСОБА_4 відвідував психолога, оскільки у хлопчика спостерігали відхилення у поведінково-коммунікативній сфері – дитина проявляла себе тривожно-протестною поведінкою, не спілкувався з однолітками, проявляв агресію. В ході сумісної роботи були досягнуті значні покращення.
       Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 01 вересня 2020 року № 4/4-443 комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю.
       У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       За ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
       Суд звертає увагу на те, що за період проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , остання займалась вихованням, розвитком, оздоровленням дитини, що відповідачем не заперечувалось.
       У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
       Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
       Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
       Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками, які згідно зі ст. 153 СК України мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
       Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
       У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
       Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.
       Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову 17 жовтня 2018 року, якою відступлено від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
       Як було встановлено судом, на час проживання дитини з матір`ю остання не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, проте, під час одної з таких зустрічей, ОСОБА_1 вирішив, що дитина повинна проживати з ним та сина матері не повернув. Після цього дитина почала критично ставитись до матері, бачитись з нею не хотіла.
       Дитина, під час надання пояснень в суді першої інстанції пояснила, що хоче проживати разом з батьком, оскільки його мати ображає, б`є його лінійкою, зачиняє в туалеті. При цьому суд враховує, що дитина при наданні пояснень підтвердила тісний зв`язок з батьком, проте повторювала завчені фрази щодо образ його матір`ю та побиття, виказувала фантазії, що ставить під сумнів добровільність таких пояснень без впливу батька. При цьому суд враховує, що жодних доказів, які свідчили б про неналежне виконання відповідачем своїх материнських обов`язків, недбале або жорстоке ставлення до дитини, негативний вплив на її особистість, суду не надано. 
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю та ухвалив рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано думку дитини, яка бажає проживати з батьком та відмовляється повертатися до місця проживання матері, підлягають відхиленню, оскільки з огляду на малолітній вік дитини вкрай необхідний є контакт з матір`ю незалежно від статі. В даному віці діти найбільш прив`язані до матері. Вона необхідна як опора, як образ формуючи ОСОБА_4 особистості, як джерело безпеки і задоволення насущних потреб, тут формується почуття любові, ніжності, жалю і співчуття. Тому для дитини дуже важливо, щоб у неї також було формовано почуття безпеки і підтримки. А для дитини таким притулком зазвичай служать поцілунок, голос, обійми і коліна матері, читання в ліжку, спільні прогулянки. Що в результаті допоможе дитині здійснювати посилений контроль, навмисне і постійне регулювання думок і поведінки. Тому, керуючись ст. 171 СК України суд може постановити рішення всупереч думці дитини, оскільки цього вимагають її інтереси.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач жодного психологічного тиску не вчиняв та не позбавляв мати можливості бачитись з сином, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що без домовленості з матір`ю батько не повернув дитину після чергового побачення, тому враховуючи, що з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 не звертався, така його поведінка є неприйнятною та культивує у дитини неповагу до матері.
Під час надання пояснень у суді апеляційної інстанції, дитина виявила бажання проживати з батьком, проте постійно повторювала заучені фрази щодо образ його матір`ю, тому колегія суддів ставить під сумнів, що подані дитиною свідчення є вільними та відповідають її внутрішній волі. 
Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до хлопчика, негативний вплив на його особистість, немає. 
Позиція дитини з цього приводу може обумовлюватися впливом батька. 
Крім того, згідно положень ст.160 СК України, місце проживання дитини за її згодою визначається після досягнення нею десяти років. 
Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що дитина допитувалась без його участі у судовому засіданні, підлягають відхиленню, оскільки допит малолітнього проводився в присутності не заінтересованих у справі представників органу опіки та піклування та навчального закладу, де навчається дитина. 
Посилання на те, що ані представник відповідача ані відповідач не були повідомленні про засідання комісії органу опіки та піклування зводиться до незгоди відповідача з висновком органу опіки та піклування та переоцінки доказів, право на оцінку яких має лише суд, згідно положень ст. 89 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови проживання у квартирі батька кращі, оскільки там вони проживають з дитиною удвох, в той час як в квартирі матері проживає ще 3 чоловіка, підлягають відхиленню, оскільки згідно з актом обстеження умов проживання за адресою проживання матері в квартирі АДРЕСА_2 від 06 червня 2020 року у малолітнього ОСОБА_4 окрема кімната, яка облаштована меблями та технікою, умови для проживання та зростання дитини створені, дитина забезпечена всім необхідним. При цьому будь-яких доказів умов проживання дитини у відповідача, а також матеріального забезпечення та характеристик особи відповідача останнім суду не надано.
Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Незважаючи на однозначне бажання дитини залишитись з батьком, така згода на думку колегії суддів, не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією про права дітей та Декларацією прав дитини. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Відповідач не надав суду доказів переконливих доказів, що проживання сина разом з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини. 
Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова