Постанова                                      
Іменем України
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 667/7582/15-ц
провадження № 61-303св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Правекс Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Правекс Банк» на постанову Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Чорної Т. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву мотивовано тим, що 27 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 
12,00% річних, строком повернення до 27 грудня 2025 року. На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. 
Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка станом на 29 травня 2015 року становила 33 246,99 доларів США та 251 245,37 грн, та яка складається із: 20 065 доларів США - тіло кредиту; 13 181,99 доларів США - проценти; 71 924,18 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту; 179 321,18 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 листопада 2015 року у складі судді Мусулевського Я. А. позовні вимоги 
ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 246,99 доларів США та 251 245,37 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції про наявність заборгованості за кредитним договором та обгрунтованість позовних вимог є правильними, однак суд не звернув уваги на те, що банк звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі АТ «Правекс-Банк» просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував наслідки спливу позовної давності, оскільки вимога про дострокове стягнення заборгованості боржнику не направлялася, а строк дії договору встановлено до 27 грудня 2025 року, такий строк встановлено у й договорі поруки. Отже позивач має право на стягнення заборгованості у заявленому ним розмірі.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
18 січня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12,00% річних, строком повернення до 27 грудня 2025 року. 
 
На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки
За наданим АТ КБ «Правекс Банк» розрахунком, сума заборгованості у зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, становить 33 246,99 доларів США та 251 245,37 грн, та яка складається із: 20 065 доларів США - тіло кредиту; 13 181,99 доларів США - проценти; 71 924,18 грн - пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту; 179 321,18 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів.
 
22 липня 2019 року ОСОБА_1 заявила про застосування позовної давності (а. с. 127-131).
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги АТ КБ «Правекс Банк» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла 
до 08 лютого 2020 року. 
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Щодо позичальника
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором.
 
За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
 
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
 
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику строком з 27 грудня 2005 року до 27 грудня 2025 року.
Пунктом 4. 4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково на 11-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
 
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, що також відповідає вимогам статті 1050 ЦК України.
 
З аналізу змісту пункту 4. 4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.
 
Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. 
 
Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19), та усталеній практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 372/2649/16-ц (провадження № 61-14471св18), 
від 24 червня 2020 року у справі № 381/4598/16-ц (провадження 
№ 61-18275св18).
За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що обов`язковою умовою для зміни строку виконання основного зобов`язання є направлення банком письмової вимоги є необґрунтованими. При цьому посилання заявника на правовий висновок, викладений у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 про те, що для зміни строку кредитування необхідним є пред`явлення до позичальника відповідної вимоги, врахуванню не підлягає, оскільки він зроблений за фактичних обставин, які є відмінними від фактичних обставин у справі, яка переглядається.
 
Судом апеляційної інстанції установлено, що останній платіж по тілу кредиту здійснений 23 листопада 2009 року у сумі 105 доларів США. В цей же день здійснений платіж по відсоткам за користування кредитом у сумі 261 доларів США. При цьому наступний платіж здійснений позичальником 15 квітня 
2010 року у сумі 321 доларів США, який відповідно до умов 
пункту 6.1.5 кредитного договору спрямований на погашення відсотків. Ще наступний платіж здійснений позичальником 07 липня 2012 року у сумі 
120 доларів США, який спрямований на погашення відсотків. Отже, за умовами пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 11-й день прострочення, тобто з 21 грудня 2009 року.
 
Після зміни строку виконання зобов`язання (21 грудня 2009 року) всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.
 
Таким чином, з 21 грудня 2009 року у позивача виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав. Здійснені позичальником платежі на погашення кредитної заборгованості 15 квітня 
2010 року та 07 липня 2012 року свідчать про визнання боргу за кредитним договором, що у силу частини першої статті 264 ЦК України є перериванням перебігу позовної давності. 
 
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що сторони погодили у кредитному договорі (пункт 4.4) зміну строку основного зобов`язання у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, врахувавши закінчення строку дії договору (21 грудня 2009 року), а також те, що останній платіж позичальником був здійснений 07 липня 2012 року (переривання позовної давності), а з позовом до суду банк звернувся у 04 вересня 
2015 року, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачем у апеляційній скарзі (а. с. 127-131).
 
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 
2018 року № 200/11343/14-ц, якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції. 
 
Як вбачається із матеріалів справи, 04 листопада 2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона ухвалено заочне рішення у даній справі.
 
Судова повістка-повідомлення про призначене судове засідання 
на 04 листопада 2015 року надсилалася ОСОБА_1 , однак повернулася до суду першої інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 71, 72).
 
Відомості про повернення до суду першої інстанції повістки про виклик відповідача з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчить про виконання судом обов`язку із належного повідомлення указаних учасників справи про дату та час її судового розгляду.
 
Зазначене є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності. 
 
Щодо поручителя

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
 
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
 
Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.
 
Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.
 
Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п`ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.
 
Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.
 
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
 
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
 
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.
Оскільки згідно із положенням пункту 4.4 строк виконання основного зобов`язання було змінено на 21 грудня 2009 року, останній платіж позичальником був здійснений 07 липня 2012 року, то на момент звернення до суду із цим позовом (04 вересня 2015 року) порука ОСОБА_2 припинилася, а тому позов у цій частині не підлягав задоволенню.
 
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Щодо клопотання про відмову від касаційної скарги
 
У липні 2020 року від представника АТ «Правекс Банк» - Лук`янової О. М. надійшло клопотання про відмову від касаційної скарги та закриття касаційного провадження.
 
Верховний Суд надіслав на адресу АТ «Правекс Банк» листа, в якому зазначив про необхідність надати представнику належні документи на підтвердження його повноважень для звернення із відповідною заявою, оскільки із наданої до клопотання копії довіреності від 27 січня 2020 року № 44 не вбачається його право та повноваження подавати і підписувати клопотання про відмову від касаційної скарги від імені АТ «Правекс Банк».
 
Вказаний лист був отриманий АТ «Правекс Банк» 05 серпня 2020 року, однак відповідних документів на підтвердження повноважень Лук`янової О. М. на звернення із заявою про відмову від касаційної скарги до суду касаційної інстанції не надійшло.
 
Крім того, частинами першою, третьою статті 58 ЦПК Українивстановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
 
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. 
 
Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».
 
Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення. 
 
Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).
 
Клопотання про відмову від касаційної скарги та додані до нього матеріали не містять визначених  частиною третьою статті 58 ЦПК України документів, які можуть підтвердити повноваження Лук`янової О. М. представляти АТ «Правекс Банк»в порядку самопредставництва. 
 
Не містить таких даних і Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за яким керівником 
АТ «Правекс Банк» (код 14360920), є Корріас Джанлука .
 
Що стосується здатності Лук`янової О. М. представляти в суді інтереси 
АТ «Правекс Банк» на підставі довіреності, варто зазначити про таке. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду  спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
 
Документами, які підтверджують повноваження представників у цивільному процесі, є довіреність юридичної особи; повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частини перша, третя, четверта статті 62 ЦПК України).
 
У пункті 18 розділу XІІІ «Перехідних положень» ЦПК України встановлено, що положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
 
02 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України (Закон України №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»), відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 16-1, підпункт 11 якого передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.
 
Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.
 
Дана справа не є малозначною (ціна позову становить 33 246,99 доларів США та 251 245,37 грн), тому з 01 січня 2017 року представництво позивача в судах касаційної інстанції має здійснюватись виключно адвокатом.
 
Подане до Верховного Суду від імені АТ «Правекс Банк» клопотання про відмову від касаційної скарги підписане Лук`яновою О. М. на підставі довіреності від 27 січня 2020 року. У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про те, що Лук`янова О. М. має статус адвоката, і документа, який би це посвідчував, до клопотання не додано.
 
Таким чином, до касаційної скарги не надано доказів належного уповноваження Лук`янової О. М. на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені заявника у розумінні статті 62 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Правекс Банк» залишити без задоволення, а постанову Херсонського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович