СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р.                                                                     Справа № 922/2907/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя  Пелипенко Н.М. 
секретар судового засідання Полупан Ю.В.
за участю представників:
позивача - Пікуна Р.І., паспорт серія НОМЕР_1 від 02.02.2000 - особисто,  Самойленко Л.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №550 від 10.01.1995, ордер серія ХВ№000126 від 14.01.2021, договір про надання правової допомоги (витяг) №б/н від 14.01.2021,
третьої особи на стороні позивача - не з`явився 
відповідача - Мироненко І.С., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1907 від 12.10.2016, ордер серія АХ№1043369 від 12.03.2021,
третьої особи на стороні відповідача - не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича (вх. №608Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2021 у справі №922/2907/20 (суддя Кухар Н.М., повний текст рішення підписано 25.01.2021)
за  позовом Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича, м. Харків
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача  ОСОБА_1 , м. Харків   
до  Фізичної особи-підприємця Омельченка Олега Миколайовича, м. Харків
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  ОСОБА_2 , м. Харків 
про розірвання договору, -  

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП Пікун Р.І. звернувся до ФОП Омельченка О.М. про розірвання договору №5 від 17.05.2012 оренди нежитлового приміщення, площею 140 кв.м, яке розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між позивачем та відповідачем з 31.12.2018. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення п.п. 4.2.2 та 4.2.3, не повідомив позивача про свої наміри щодо подальшого використання орендованого приміщення за 1 місяць та втрутився в його господарську діяльність шляхом створення умов, які не дозволили позивачу працювати, оскільки було відключено опалення, вода та світло. Тобто, як вказує позивач, відповідач, порушуючи вимоги чинного законодавства, припинив свої договірні зобов`язання, фактично розірвавши договір в односторонньому порядку. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.01.2021 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Позивач, ФОП Пікун Р.І., з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції на підставі неповністю досліджених доказів, а також внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неподання доказів з поважних причин, неправильного визначення юридичних фактів та обставин, а також з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права. 
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Пікуна Р.І. і призначено її до розгляду на 18.03.2021. Сторонам по справі надано строк для подачі письмових пояснень, заперечень, відзивів на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України).
15.03.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Омельченко О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.3118), в якому відповідач просить рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2021 у справі №922/2907/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
12.04.2021 від третьої особи по справі ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній висловив свою позицію по справі, підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі ФОП Пікуна Р.І., вважає їх обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, представник третьої особи Зольнікова В.О.  просила розглянути справу без її участі. 
Представники третьої особи по справі на стороні відповідача - ОСОБА_2 не скористалася правом на участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомила.  
Під час судового засідання присутні представники сторін надали свої пояснення, висловили позиції по справі та навели доводи в їх обґрунтування.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, доводи присутніх представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 17.05.2012 року між Фізичною особою-підприємцем Омельченком Олегом Миколайовичем (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пікуном Романом Івановичем (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №5 (далі-договір оренди).
За умовами спірного договору:
- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину окремого нежитлового приміщення орендодавця за адресою: АДРЕСА_1, площею 140 кв. м. на першому поверсі (п. 1.1);
- нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності (п.1.2.);
- передача і повернення орендодавцю нежитлового приміщення здійснюється за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про його фактичну передачу і приймання (п.1.3);
- орендна плата за цим договором, яка становить 16.800,00 грн, складається з плати за користування приміщенням, сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця готівкою через касу орендодавця, факт наданих послуг підтверджується актом, пред`явленим орендодавцем. Орендна плата сплачується (п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5);
- орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши орендодавця в строк за 1 місяць (п. 3.3);
- строк оренди з 01.06.2012 по 30.05.2013;
- договір оренди набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.6.4).
17.05.2012 сторони підписали акт приймання-передачі нежитлового приміщення.
Спірний договір неодноразово доповнювався додатковими угодами: 
- додатковою угодою від 28.05.2013 - продовжено строк оренди з 30.05.2013 по 29.05.2014;
- додаткову угоду від 01.08.2013 - доповнено договір оренди пунктом 5.3, відповідно до якого, за порушення строків, вказаних в п.2.3 договору, орендодавець має право стягнути з орендаря пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу;
- додатковою угодою 27.05.2014 - продовжено строк оренди - з 01.06.2014 по 31.05. 2015. Також вказаною додатковою угодою доповнено договір оренди пунктом 6.6., що містить умови пролонгації, а саме: "У разі, якщо орендар продовжує користуватися орендованими приміщеннями після закінчення терміну договору, і при відсутності заперечень з боку орендодавця протягом місяця, договір вважається відновленим на той самий строк і на тих же умовах, які були раніше встановлені договором, при цьому кількість таких поновлень  не обмежено.
Позивач та відповідач не заперечують, що після 31.05.2015 договір оренди автоматично поновлювався на наступні роки, договірні відносини тривали, позивач  підтверджує факт користування ним орендованими приміщеннями з 17.05.2012 до 31.12.2018 включно.
Відповідно до п.1.2 договору, нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності. Так, Омельченко О.М. набув право власності на цегляну нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 61,5 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2004, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за реєстровим №512. 
Зазначене приміщення використовувалось позивачем в якості ветеринарної клініки, для чого було здійснено необхідний для повноцінної роботи ветклініки ремонт, у зв`язку з чим ФОП Омельченком О.М. оформлено новий технічний паспорт на переобладнане та відремонтоване приміщення у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації".
03.07.2014 на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №640/16091/13-ц право спільної сумісної власності між Омельченком О.М. та ОСОБА_1 на спірну нежитлову будівлю (літ. «А-1», загальною площею 61,5 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ) було припинено та виділено частки кожного з відповідачів у праві володіння даною будівлею.
Протягом 2017 року власник частки нежитлового приміщення, що належала Омельченку О.М. , змінився, про що свідчать наступні документи:
- ухвала Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/8647/17 від 12.07.2017, якою визнано мирову угоду між Омельченком О.М. та ОСОБА_4 , про передачу ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу прав та обов`язків на належні йому на праві приватної власності нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8, 12-:-25 загальною площею 247,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ.«А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- договір купівлі-продажу нерухомого майна №917 від 14.08.2017 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за умовами якого остання стала власницею нежитлових приміщень першого поверху №№ 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 247,4 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За твердженнями позивача він не був повідомлений про заміну орендодавця та продовжував використовувати орендоване приміщення включно до 31.12.2018, сплачуючи орендну плату в повному розмірі. 
31.12.2018 в орендованому позивачем приміщенні було відключено опалення, постачання електроенергії і води, що зробило неможливим функціонування ветеринарної клініки. Того ж дня гр. ОСОБА_2 повідомила позивача в усній формі про зміну власника орендованих приміщень та звернулася до позивача з вимогою терміново закрити ветеринарну клініку і звільнити приміщення.
01.01.2019 позивачем було направлено на адресу ФОП Омельченко О.М. повідомлення про дострокове розірвання договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 листом на замовлення, але вказаний лист було повернуто без вручення адресатові. На підтвердження направлення відповідачу вищевказаного повідомлення позивач надав копію конверта, копію повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.01.2019 та копію фіскального чеку від 25.01.2019.
10.01.2019 позивачем з орендованого приміщення було вивезено все медичне обладнання та ліки.
Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що договір №5 від 17.05.2012 фактично розірваний відповідачем в односторонньому з 31.12.2018. Підставою розірвання позивач зазначає порушення відповідачем п.п. 4.2.2 та 4.2.3 договору оренди, зокрема не повідомлення орендаря про свої наміри щодо подальшого використовування орендного приміщення за 1 місяць, а також втручання в господарську діяльність орендаря та створюючи умови, які унеможливлюють повноцінне функціонування ветклініки.
Зважаючи на те, що позивач залишив орендовані приміщення 31.12.2018, він відмовився від підписання акту передачі приміщення 2020 роком, чого вимагали від нього ФОП Омельченко О.М. і ОСОБА_2 , та звернувся до суду із даним позовом про розірвання договору №5 від 17.05.2012 оренди спірного нежитлового приміщення з 31.12.2018.
Враховуючи положення ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України та ст. 653 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність на необґрунтованість, в зв`язку з тим, що договір №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 припинив свою дію з 01.06.2019 на підставі п. 6.6 договору, викладеного в редакції додаткової угоди від 27.05.2014. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд взяв до уваги продовження дії договору до 30.05.2019; здійснення орендарем дій, які свідчать про відсутність у нього наміру в подальшому продовжувати дію договору (звільнення приміщення орендарем в січні 2019 року, направлення орендарем повідомлення від 01.01.2019 орендодавцю про дострокове розірвання договору). 
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з  висновком господарського суду першої інстанції про  відмову в задоволенні позову, зважаючи на наступні підстави.     
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на 
За змістом положень статей 626, 627, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 202 ГК і статті 599 ЦК зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. 
Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору найму (оренди), який регулюється відповідно до глави 58 Цивільного кодексу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що відбулася зміна власника майна, переданого у найм .
Згідно зі ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). 
Тобто, з 14.08.2017 відбулась заміна кредитора у зобов`язанні і до гр. ОСОБА_2 перейшли права та обов`язки орендодавця, які передбачені договором №5 оренди нежитлових приміщень від 17.05.2012. 
Крім того, 14.08.2017 між ОСОБА_2 та ФОП Омельченком О.М. було укладено договір про здійснення спільної діяльності, відповідно до якого сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері нагляду та контролю за нежитловими приміщеннями першого поверху № 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. "А-2" загальною площею 247,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивач підтверджує, що оплата за користування орендованими приміщеннями здійснювалася ним готівкою особисто ФОП Омельченку О.М. , як орендодавцю, або гр. ОСОБА_2 . Однак, про те що новим власником орендованих приміщень є ОСОБА_2 йому стало відомо лише 31.12.2018. 
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, враховуючи положення наведених правових норм та те що, після зміни орендодавця за спірним договором оренди з 14.08.2017 орендар продовжував користуватися приміщеннями, сплачуючи орендну плату, і в зв`язку з відсутністю заперечень з боку орендодавця з урахуванням додаткової угоди від 27.05.2014, суд дійшов вірного висновку, що спірний договір оренди продовжив свою дію до 30.05.2019. 
Як вже зазначалось, позивач наполягає на тому, що він припинив свою підприємницьку діяльність в орендованих приміщеннях 31.12.2018 та остаточно їх звільнив 10.01.2019.
Місцевий господарський суд не прийняв в якості належних та допустимих доказів нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на положення ч. 2 ст. 188 Господарського процесуального кодексу України, оскільки надані позивачем заяви не містять такого обов`язкового реквізиту як підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.
В той же час, факт звільнення орендованих приміщень на початку січня 2019 року підтверджується третьою особою на стороні позивача - ОСОБА_1 , який є співвласником будівлі, в якій ці приміщення розташовані. 
Виконуючи умови п. 3.3. договору, яким визначено, що орендар має право відмовитися від даного договору, попередивши орендодавця в строк за 1 місяць, позивач 01.01.2019 направив поштою на адресу ФОП Омельченка О.М. повідомлення про дострокове розірвання договору №5 оренди нежитлових приміщень від 17.05.2012, яке повернулось без вручення адресатові з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання". 
Протягом 2020 року між позивачем та новим власником шляхом листування відбулася спроба досудового врегулювання спору; 
- 08.04.2020 ОСОБА_2 , як новий власник спірних нежитлових приміщень, направила позивачу претензію, в якій просила дотримуватись умов укладеного між орендодавцем ФОП Омельченком О.М. та орендарем ФОП Пікуном Р.І. договору №5 оренди нежитлових приміщень від 17.05.2012, додаткових угод, укладених до цього договору; протягом одного календарного тижня погасити заборгованість за договором оренди, яка станом на 08.04.2020, за розрахунком ОСОБА_2 , склала 345.324,73 грн;
- у відповіді на вказану претензію ФОП Пікун Р.І. відмовився погашати заборгованість по орендній платі та, в свою чергу, направив ОСОБА_2 пропозицію про розірвання договору opeнди нежитлового приміщення; 
- 22.05.2020 ОСОБА_2 у своїй відповіді повідомила ФОП Пікуна Р.І. про згоду на розірвання договору №5 для чого запропонувала позивачу з`явитись 05.06.2020 о 12:00 за місцем розташування спірних нежитлових приміщень для підписання акту приймання-передачі приміщень, які орендував позивач;
- 05.06.2020 ФОП Пікун Р.І. з`явився зі своїм представником за вищевказаною адресою, однак наполягав на підписанні акту приймання-передачі приміщення «попереднім» числом, а саме 31.12.2018, у зв`язку з чим ОСОБА_2 відмовилась від підписання акту;
- 19.11.2020 ОСОБА_2 поштовим відправленням №6100145487699 направила на адресу ФОП Пікуна Р.І. "Повідомлення про відмову від договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 в порядку ст. 782 ЦК України" (яке отримано позивачем 21.11.2020). 
Таким чином, вбачається, що сторони згоди щодо розірвання договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 - не досягли, адже гр. ОСОБА_2 вважає, що спірний договір є розірваним з 21.11.2020, в той час як позивач проти розірвання договору оренди з 21.11.2020 заперечував та наполягав на його розірванні з 31.12.2018. Як передбачено пунктом 5.2 договору, розірвання договору в односторонньому порядку можливо тільки на підставі діючого законодавства.
Як вже зазначалось в суді першої інстанції, вимога про розірвання договору попереднім числом, а саме з 31.12.2018 договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 суперечить вимогам чинного законодавства.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду, що в даному випадку договір №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 припинив свою дію з 01.06.2019 на підставі п. 6.6 договору, викладеного в редакції додаткової угоди від 27.05.2014. На підтвердження цього факту свідчить продовження дії договору до 30.05.2019 (відсутність акту приймання-передачі приміщення) та здійснення орендарем дій, які свідчать про відсутність у нього наміру в подальшому продовжувати дію договору.
Окремо слід зазначити, що звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач наполягав на розірванні договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 з 31.12.2018. 
В той же час, обґрунтовуючи ініціативу розірвання спірного договору оренди в апеляційній скарзі, позивач посилається на договір тимчасового користування нежитловим приміщенням, укладений між ним та  ОСОБА_1  від 15.12.2015, який є третьою особою по справі, та просить розірвати договір оренди нежитлового приміщення №5 - з 15.12.2015. При цьому апелянт вказує, що з 15.12.2015 по 31.12.2018 він орендував спірне приміщення саме на підставі договору тимчасового користування нежитловими приміщенням між ним та ОСОБА_1 і додаткових договорів ні з ФОП Омельченко О.М. ні з ОСОБА_1 більше не укладалось. Тобто, позивач вважає, що ФОП Омельченко О.М. припинив дію договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 від 15.12.2015, шляхом його розірвання в односторонньому порядку, оскільки починаючи з 15.12.2015 ніяких додаткових угод до договору оренди з ФІОП Омельченко О.М. позивачем не укладалось.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції стало відомо, що 15.12.2015 між ФОП Пікуном Р.І. та ОСОБА_1 було укладено договір тимчасового користування нежитловим приміщенням, в зв`язку з накладенням арешту на орендовані позивачем приміщення в межах виконавчого провадження №44786478 та передачею даного майна на зберігання ОСОБА_1 , як співвласнику нежитлової будівлі та позивачу за цивільним позовом до Омельченка О.М . 
При цьому, місцевим господарським судом було з`ясовано, що вищевказаний договір був укладений ОСОБА_1 на підставі акту опису та арешту майна від 09.11.2015 по ВП№44786478 за відсутністю у нього відповідних повноважень щодо розпорядження спірним майном.
За таких обставин господарський суд дійшов висновку, що даний договір слід вважати нікчемним, як такий, що суперечить приписам діючого законодавства і з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції. 
Крім того, слід заначити, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Твердження позивача щодо здійснення своєчасної та повної орендної оплати та відсутності претензії у відповідача відносно цього питання не приймається апеляційним судом до уваги, з огляду на те, що грошові зобов`язання за договором №5 від 17.05.2012 досліджувались в межах справи №922/2306/19 за позовом ФОП Омельченко О.М. до ФОП Пікун Р.І. і не є предметом розгляду в даному провадженні.                    
Доказів на підтвердження факту, що спірні приміщення з кінця 2019 року передано в оренду іншому орендатору ФОП Бакар позивач не надав ні суду першій інстанції, ні апеляційному суду. 
Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в постанові суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового акту, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).
Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та   процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням   положень статті 129 ГПК України, здійснені   ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,    колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Пікуна Романа Івановича  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 14.01.2021 у справі №922/2907/20  залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено   19.04.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко