Дата документу  Справа № 322/238/21 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №322/238/21                                                Головуючий в 1 інст. Шиш А.Б.
Провадження №33/807/386/21                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю законного представника неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_1 , розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2021 року, якою провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої керівником гурткової роботи в Центрі дитячої та юнацької творчості Новомиколаївського району Запорізької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП провадження закрито у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення. 

Згідно зі змістом складеного відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, з 26 листопада 2020 року по 5 січня 2021 року за адресою:  смт. Новомиколаївка, вул. Українська, буд. 35, Новомиколаївського району Запорізької області , в приміщенні позашкільного навчального закладу ЦДЮТ, ОСОБА_3 вчинила булінг відносно малолітньої ОСОБА_2 , 2014 року народження, а саме висловлювалася в її адресу образливими словами, розповсюджувала неправдиві чутки щодо неї та членів її родини, грубо поводилася з дитиною та відмовилася надавати освітні послуги, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Суд першої інстанції закрив провадження відносно ОСОБА_3 з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, законний представник неповнолітньої потерпілої  ОСОБА_2  - ОСОБА_1 , звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що вважає постанову незаконною, необґрунтованою, прийнятою судом з неправильним застосуванням норм процесуального права, порушенням норм матеріального права, порушенням права на доступ до правосуддя та судовий захист, через що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, суд без належного обґрунтування відкинув її свідчення як законного представника стосовно вчинення ОСОБА_3 правопорушення, а також свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також суд безпідставно відхилив докази в частині самовільної зміни ОСОБА_3 виду заняття у позашкільному закладі - проведення занять у гуртку « Фольклорний », натомість 05 січня (вівторок) з 10-00 до 14-00 год. мало проводитися заняття у гуртку « Сольний спів », який відвідувала малолітня дитина ОСОБА_2 та мала право доступу до цих занять як учасник освітнього процесу. ОСОБА_3 виправляла відомості в журналах обліку роботи педагога, чим навмисно не допустила до занять ОСОБА_2 27.11.2020 року та 05.01.2021 року. Судом не було надано належної правової оцінки іншим побічними доказам, а саме: даним аналітичної довідки КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» Новомиколаївської селищної ради від 18.03.2021 року, згідно яких дії ОСОБА_3 є агресивними та неприпустимими відносно колег та учнів. Зазначає, що після того, як відбулися зазначені події у приміщенні ЦДЮТ, вона вимушена була перевести дитину до іншого закладу. Суд закрив провадження з підстави лише відсутності події адміністративного правопорушення, натомість ст. 247 КУпАП передбачено закриття провадження за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, тому висновку суду в цій частині є незаконними. Просить дослідити в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи всі докази, наявні в матеріалах справи та повторно допитати свідків та заслухати в судовому засіданні пояснення ОСОБА_2 (у присутності педагога). Постанову районного суду скасувати, та постановити нову, якою визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, та накласти на неї стягнення в межах санкції цієї статті. 

Враховуючи обізнаність ОСОБА_3 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, а також наявність її заяви з проханням розглянути справу без її участі, вважаю за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_3 , що відповідає положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_1, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суд за власною ініціативою позбавлений можливості збирати та досліджувати докази у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а саме пояснень ОСОБА_3 , яка притягується до адміністративної відповідальності, законного представника неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , свідків, дослідження складеного відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 026069 від 19.03.2021 року, а також інших доказів.

Відповідно до п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» типовими ознаками булінгу (цькування) є систематичність (повторюваність) діяння. Булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3-1 ч. 1 ст. 3 цього Закону), а також зазначені типові ознаки булінгу, а саме, систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності), а також дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Так, судом першої інстанції під час дослідження протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що факт образ зі сторони ОСОБА_3 в адресу неповнолітньої ОСОБА_2 не підтверджений. 

Щодо не допуску ОСОБА_2 до занять, то ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що розгляд занять було змінено, а тому не допуск дитини до гуртка, вихованцем якого вона не є, не може свідчити про відмову в наданні їй освітніх послуг. Доказів на спростування цих обставин суду надано не було.

До того ж, не допуск учасника освітнього процесу до занять не підпадає під визначення поняття булінгу у розумінні п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту».

Поширення ОСОБА_3 будь-якої недостовірної інформації щодо неповнолітньої ОСОБА_2 чи членів її родини іншим особам також не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, а факт звернення до служби у справах дітей із заявою про перевірку умов проживання дитини та її опікуна, не є поширенням недостовірної інформації.

За викладених обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що провадження у справі відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

В судовому засіданні апеляційної інстанції законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 пояснила, що 27.11.2020 року ОСОБА_3 вигнала ОСОБА_2 з гуртка, а 05.01.2021 року перенесла час гуртка сольного співу, чим відмовила в наданні дитині освітніх послуг. Зазначила, що ОСОБА_2 дійсно має вади зору, однак ОСОБА_3 назвавши її «сліпою», таким чином образила дитину. Також ОСОБА_3 писала до різних інстанцій, що вона не займається дитиною.

Надаючи оцінку зазначеним фактам, апеляційний суд приходить до висновку, що з аналізу протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть адміністративного правопорушення викладена без конкретизації об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, зокрема, в протоколі не зазначено, які саме насильницькі дії були вчинені порушником по відношенню до потерпілої, які наслідки викликали вказані дії у потерпілої і чи були вони взагалі, або чи могли настати, чи мало діяння систематичний характер, якщо так, то в який період часу, з конкретною вказівкою на час кожної події.

Апеляційний суд зауважує, що важливими елементами складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, є саме вчинення насильства у будь-якій формі його прояву та наслідок його застосування, який виражається у заподіянні шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, або можливого його заподіяння яке могло настати та не настало незалежно від волі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 

У протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на можливість заподіянні шкоди психологічному здоров`ю потерпілої, хоча даний вид шкоди не передбачений диспозицією ст. 173-4 КУпАП. Крім того не зазначено можливих форм заявленої шкоди. 

Допитана місцевим судом практичний психолог ОСОБА_9 пояснила про не встановлення під час обстеження неповнолітньої ОСОБА_2 психічно-емоційного напруження дитини.

При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 акцентувала увагу на тому, що саме син ОСОБА_10 внаслідок вже дорослішого віку негативно сприйняв вказані події.

Між тим, за змістом складеного протоколу зазначені у протоколі дії стосувалися ОСОБА_2 , яка і вказана у якості потерпілої.

Можливе неналежне виконання своїх посадових обов`язків ОСОБА_3 , без наявності зазначених вище елементів складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, не охоплюється вказаною статтею.

Відповідаючи на довод апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано поставив під сумнів показання ОСОБА_1 , оскільки вони спростовуються іншими доказами, наявними в матеріалах справи. 

Щодо свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд не взяв їх до уваги, оскільки вони є зацікавленими особами в результатах розгляду справи через родинні відносини як із законним представником неповнолітньої потерпілої (свідок ОСОБА_4 ), так і з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності (свідок ОСОБА_5 ).

Твердження апелянта про самовільну зміну ОСОБА_3 розкладу занять у гуртках як беззаперечні не можуть бути взяті до уваги.
Так, за показаннями ОСОБА_3 , наданими в суді першої інстанції: 27.11.2020 року за планом не повинна була проводити гурток «Сольний спів», а 05.01.2021 року за усною згодою директора ЦДЮТ змінила розклад гуртків з «Сольний спів» на « Любисток ». 
При цьому, доказів на спростування цього надано не було ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. 

Посилання в апеляційній скарзі на аналітичну довідку КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 18.03.2021 року, в якій міститься інформація щодо дій ОСОБА_3 по відношенню до колег, директора та учнів, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказана довідка складена на підставі анонімного опитування, тому не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що вона вимушена була перевести дитину до іншого закладу не впливають на висновки місцевого суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та обґрунтовано закрив провадження у справі за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП щодо ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для виклику до апеляційного суду та повторного допиту свідків, яких було допитано в суді першої інстанції, а також для виклику та допиту неповнолітньої ОСОБА_2 (у присутності педагога).

Твердження апелянта про те, що суд закрив провадження лише за відсутності події адміністративного правопорушення, тоді як п. 1 ст. 247 КУпАП передбачає закриття провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, не є істотним порушенням норм матеріального права, оскільки в мотивувальній частині суд першої інстанції зазначив, що провадження підлягає закриттю у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Отже, доводи апелянта про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітньої потерпілої, відсутні.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя 

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2021 року, якою провадження відносно  ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушеннязалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник