Справа № 308/10477/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        24 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ГОТРИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/10477/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватні нотаріуси Ужгородського міського нотаріального округу Куровська Наталія Юріївна і ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2021 року, повний текст якого складено 1 лютого 2021 року, головуюча суддя Сарай А.І., -

встановив:

17.09.2018 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Мельник Я.Ю., пред`явила до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначений позов мотивуючи таким.
08.11.2008 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 19.03.2018. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
28.12.2016 приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Куровська Н.Ю. посвідчила за реєстровим № 552 довіреність, згідно з якою ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 02.07.1997, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , уповноважила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , окрім інших прав відчужити від її імені належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Всупереч положенням п.п. 1, 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, ч.ч. 1, 3 ст. 43, ч.ч. 1, 2 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус Куровська Н.Ю. не встановила належним чином особу довірителя та посвідчила довіреність від 28.12.2016 на підставі недійсного паспорта громадянина України ОСОБА_5 .
26.04.2017 між ОСОБА_9 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 28.12.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 552, діяв ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 750. Квартира була продана за 77833,00 грн. Право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 .
Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , вибула із власності позивачки ОСОБА_1 всупереч її волі. Неодноразові візити до приватного нотаріуса Куровської Н.Ю. щодо скасування довіреності від 28.12.2016 не дали результату. Після цього позивачка через свого адвоката зверталася до правоохоронних органів, на що отримала з Управління карного розшуку ГУНП у Закарпатській області лист за № 4аз/106/6/1-2018 від 17.08.2018 про відсутність ознак кримінального правопорушення та наявність у факті цивільно-правових відносин, була прийнята прокурором Закарпатської області Гаврилюком В.О.
03.09.2018 позивачка разом з адвокатом із метою отримання належних та допустимих доказів приходили до приватного нотаріуса Куровської Н.Ю., однак остання була відсутня. Враховуючи, що копії документів, що зберігаються у нотаріуса, можуть бути одержані виключно фізичною особою щодо, якої вчинялися нотаріальні дії, 03.09.2018 була направлена рекомендованим поштовим зв`язком заява нотаріусу ОСОБА_10 для отримання копій документів, яка була отримана 04.09.2018. 07.09.2018 адвокат Мельник Я.Ю. прийшов до приватного нотаріуса Куровської Н.Ю. для погодження дати отримання ОСОБА_1 необхідних документів на підставі поданої нею заяви, однак нотаріус безпідставно відмовила у такому проханні, відповівши, що письмову відмову в отриманні документів надішле заявнику у встановлений законодавством строк.
03.09.2018 позивачка разом з адвокатом прийшли до приватного нотаріуса Селехмана О.А., позивачка подала заяву для отримання документів, на підставі якої були отримані договір купівлі-продажу квартири від 26.04.2017.
У зв`язку з укладенням шлюбу та відповідною зміною прізвища, вживши обов`язкові дії щодо обміну недійсного паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 02.07.1997, виходячи з вимог ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», п.п. 1, 2, 6, 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМ України від 25.03.2015 № 302, з інших норм законодавства, позивачка отримала 21.02.2017 паспорт громадянина України. Зазначене підтверджується документами, отриманими від Ужгородського міського відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області (супровідний лист з відміткою ДМС; заява-анкета ОСОБА_1 від 14.02.2017 № 352724 на обмін паспорта громадянина України у зв`язку із зміною інформації; копія банківської квитанції від 14.02.2017 щодо оплати послуг за оформлення та обмін паспорта).
Відтак, право власності покупця квартири набуте неправомірно, договір купівлі-продажу квартири був укладений з порушенням вимог закону, недодержання цих вимог в момент вчинення правочину тягне його недійсність, наслідком якої є повна двостороння реституція (ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1, ст. 216 ч. 1, ст. 316 ч. 1, ст. 328 ч. 2 ЦК України).
Посилаючись на викладені обставини, на наведені вище та на інші норми законодавства, позивачка ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 від 26.04.2017, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 750, укладений між ОСОБА_9 , від імені якої діє ОСОБА_3 на підставі довіреності від 28.12.2016, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 552, і ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивачка, продаючи квартиру, діяла вільно, на власний розсуд, будучи повністю обізнаною щодо суті та наслідків вчинюваного правочину, повинна була діяти добросовісно, жодних сумнівів щодо її особи не було, правочин був вчинений шляхом підписання договору повіреним на підставі чинної довіреності позивачки, а безумовні підстави для визнання правочину недійсним не були встановлені.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельник Я.Ю., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, посилається на ті самі доводи, якими мотивувався позов. Вважає, що суд дав неправильну оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, а правомірність вимоги позивачки підтверджується, крім іншого, правовою позицією, висловленою Верховним Судом у справах № 752/4254/17 і № 725/3475/17 стосовно того, що наступне схвалення правочину довірителем не може братися до уваги, якщо на момент укладення правочину повірений не мав повноважень на його укладення і того, що суд не перевірив доводів позивача щодо підстав недійсності правочину, а обмежився лише висновком про те, що позивач не надав докази щодо ненадання особі довіреності, що могло бути підставою для визнання правочину недійсним.

У відзиві на апеляцію відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дрюченко О.С., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що на момент вчинення правочину довіреність позивачки була чинною, підстав для жодних сумнівів щодо особи продавця не було і такі не виникали, твердженням про вибуття квартири з її власності поза її волею позивачка вводить в оману, адже бажала продати квартиру і зробила це усвідомлено і добровільно. Договір купівлі-продажу відповідає всім вимогам закону. Поведінка позивачки в спірних правовідносинах суперечить засадам справедливості та добросовісності, а саме по собі посилання на недійсність на час видачі довіреності паспорта позивачки не може слугувати підставою для визнання укладеного з використанням такої довіреності правочину недійсним, що відповідає суті правової позиції, сформульованої Верховним Судом у справі № 759/22877/19.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мельника Я.Ю., який апеляцію підтримав, представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дрюченка О.С., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо правочинів, права власності та іншими пов`язаними в контексті спору нормами законодавства в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2,3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;
здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що 08.11.2008 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 95 (а.с. 10). У Свідоцтві про шлюб зафіксовано, що після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка і дружини « ОСОБА_8 ».

Чинний на час укладення шлюбу ОСОБА_5 із ОСОБА_6 . Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом МВС України від 15.06.2006 № 600 (реєстрація в Мін`юсті України від 07.07.2006 за № 804/12678), передбачав, що:
обмін паспорта проводиться в місячний термін (п. 2);
обмін паспорта здійснюється у разі зміни прізвища, імені та по батькові особи тощо (п. 16);
погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти, які обмінюються у зв`язку зі зміною прізвища, імені та по батькові або внаслідок інших обставин (п. 40).

Позивачка ОСОБА_1 не виконала вказаних вимог і не звернулася по обмін паспорта у зв`язку зі зміною прізвища.

28.12.2016 позивачка за власноручним підписом видала ОСОБА_3 строком на один рік довіреність, що була посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 552 (а.с. 45). За змістом довіреності « ОСОБА_5 , податковий номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 02.07.1997 року (в паспорті є відмітка про реєстрацію шлюбу 08.11.2008 року), місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 » уповноважила ОСОБА_3 діяти від її імені, зокрема, продати квартиру АДРЕСА_3 «за ціною та на умовах, які повірена вважатиме прийнятними та доцільними», підписувати всі необхідні документи та вчиняти всі необхідні дії з метою продажу квартири.

Довіритель в тексті документа засвідчив, що був попередньо ознайомлений нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлює значення своїх дій, його волевиявлення є вільним, повністю відповідає його внутрішній волі, зміст статей 203, 213, 214, 239-250, 1000-1007 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва, скасування довіреності нотаріусом роз`яснений.

Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність; відмова від цього права є нікчемною; особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність; права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників; це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася (ст. 249 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Довіреність від 28.12.2016 не скасовувалася, не визнавалася недійсною, станом на 26.04.2017 була чинною.

26.04.2017 позивачка, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 28.12.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. за реєстровим № 552, діяв ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 750 (а.с. 20-21).

За змістом договору « ОСОБА_9 , податковий номер НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_1 …, від імені якої діє ОСОБА_3 … на підставі довіреності, посвідченої 28.12.2016 за реєстровим № 552 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. …, ОСОБА_2 … попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору…» уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_9 продала покупцю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 за 77833,00 грн, які продавець отримав до підписання договору (п.п. 1, 4 договору).

Відчужувана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.03.2007 Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-667, та дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.01.2017 на підставі рішення виконкому № 27 від 25.01.2017 (п. 3 договору). У договорі сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі (п. 8 договору).

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка від 12.09.2018 № 137538569) містить дані про те, що
право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за:
ОСОБА_5 : 04.12.2006 – приватна спільна сумісна власність на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого Міським фондом комунального майна 05.05.1993;
25.04.2007 – приватна спільна часткова (2/3 частки) на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.03.2007 Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-667;
ОСОБА_2 : 26.04.2017 – приватна власність у цілому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим № 750 (а.с. 29-30).

В силу вимог ст. 39 ч. 1, ст. 43 ч.ч. 2, 3, ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1, 2 Глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), ст. 21 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», п.п. 1, 2, 6, 21, 34, 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМ України від 25.03.2015 № 302, в редакції, що була чинною на час видачі 28.12.2016 довіреності та укладення 26.04.2017 договору:
паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України;
при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії;
встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії;
нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів, зокрема, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до них;
у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими паспорт підлягає обміну (крім закінчення строку дії паспорта), документи для його обміну подаються протягом одного місяця з дати настання таких обставин (подій);
у разі коли під час перевірки виявлено, що паспорт, який подано уповноваженому суб`єкту для обміну, визнано недійсним відповідно до пункту 108 Порядку оформлення … паспорта громадянина України, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС у рішенні про відмову інформує заявника про вилучення паспорта та необхідність звернення до уповноваженого суб`єкта для одержання довідки про його вилучення;
обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта;
паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі, коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта;
у разі подання особою у строки, встановлені законодавством, документів для обміну паспорта у зв`язку із зміною імені паспорт, що підлягає обміну, визнається недійсним з дня подання документів для його обміну;
у разі неподання особою протягом місяця з дати зміни інформації, внесеної до паспорта, документів для його обміну за наявності у ДМС відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну відповідної інформації паспорт, який підлягає обміну, визнається недійсним.

Таким чином, під час вчинення нотаріальної дії особа встановлюється насамперед на підставі паспорта громадянина України, при цьому, визначальним є унеможливлення будь-яких сумнівів в особі, яка звернулася по вчинення нотаріальної дії. При вчиненні нотаріальної дії нотаріус використовує дані відповідних державних реєстрів, за допомогою яких встановлюється та перевіряється необхідна інформація, в тому числі, щодо особи, яка звернулася по вчинення нотаріальної дії.

Зважаючи на засади добросовісності та справедливості в цивільному обороті, маючи на меті недопущення заподіяння шкоди іншим учасникам цивільного обороту, позивачка ОСОБА_1 зобов`язана була до моменту звернення до нотаріуса за посвідченням довіреності врегулювати питання про посвідчення своєї особи, яка має прізвище « ОСОБА_8 », а не « ОСОБА_7 », паспортом громадянина України, виданим на прізвище « ОСОБА_8 » (повинна була своєчасно обміняти паспорт). Позивачка цього відповідно до встановлених вимог не зробила і бажаючи продати квартиру та виконуючи підготовчі для цього дії чинила вочевидь недобросовісно.

Водночас слід констатувати, що особа позивачки і після укладення шлюбу посвідчувалася фактично раніше виданим паспортом громадянина України на прізвище « ОСОБА_7 » із відміткою про укладення 08.11.2008 шлюбу з ОСОБА_6 , позивачка послуговувалася цим паспортом, що його не було вилучено, погашено (анульовано) та знищено відповідно до нормативних актів, чинних на час укладення шлюбу і на час вчинення нотаріальних дій, які передбачали вилучення, погашення (анулювання) та знищення паспортів, які, власне, обмінюються, тобто, в процедурі обміну. Позивачка паспорт не обмінювала і саме з ним звернулася по нотаріальне оформлення довіреності. 

Враховуючи чинні на час вчинення відповідних нотаріальних дій норми законодавства колегія суддів також зауважує, що в справі відсутні докази про те, що органу ДМС були відомі дані з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну відповідної інформації в паспорті позивачки, тоді як визнання паспорта недійсним пов`язується саме з наявністю таких відомостей.

Лише 14.02.2017 ОСОБА_1 звернулася до органу ДВС по обмін паспорта громадянина України і такий був їй 21.02.2017 безперешкодно виданий органом ДВС № 2110 за № 000349488 (а.с. 25-28). Отже, орган ДВС не відмовив в обміні паспорта відповідно до п. 34 Порядку оформлення … паспорта громадянина України, не використав своє право відмовити у видачі паспорта з певної підстави, передбаченої п. 100 цього Порядку, тож визнав дотриманою стандартну процедуру ідентифікації особи та обміну паспорта, викладену, зокрема, в п.п. 68-83, 108 Порядку.

Незважаючи на отримання нового паспорта на прізвище « ОСОБА_8 » на заміну попереднього більш ніж за да місяці до укладення договору купівлі-продажу, позивачка не повідомила про це нотаріуса, який видав довіреність, не скасувала раніше видану довіреність і не видала нову. У справі немає доказів повідомлення позивачкою в офіційний спосіб також повіреного ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Селехмана О.А. про такі обставини. Тим часом позивачка зобов`язана була та мала можливість це своєчасно та офіційно зробити. Така бездіяльність позивачки в ситуації продажу квартири недобросовісна.

Як при вчиненні нотаріальної дії з посвідчення довіреності, так і при вчиненні нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу, за сукупністю наявних даних і документів жодних сумнівів в особі ОСОБА_1 (в паспорті громадянина України « ОСОБА_5 ») не виникало. Під час вчинення обох правочинів прізвище, ім`я, по-батькові особи співпадали та з урахуванням наявних даних і відміток у документах сумніви в тому, що особа на прізвище « ОСОБА_8 » і особа на прізвище « ОСОБА_7 » це одна і та сама особа – виключалися; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який як обов`язковий ідентифікуючий і незмінний реквізит використовується для особи, яка має РНОКПП, по суті в усіх сферах життя включно з цивільним оборотом, однаковий в довіреності і в договорі, як однаковою є й адреса реєстрації ОСОБА_1 ; відповідні дані щодо ОСОБА_9 як власника квартири АДРЕСА_3 зафіксовані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ці обставини позивачкою за їх очевидністю не заперечувалися.

Попри дії та бездіяльність ОСОБА_1 , які не відповідають принципу добросовісності в цивільних відносинах, в договорі купівлі-продажу від 26.04.2017 прізвище продавця було зазначене як « ОСОБА_8 », водночас беручи до уваги чинність довіреності, виданої ОСОБА_3 28.12.2016, і відсутність нової в дужках було зазначене прізвище « ОСОБА_7 ». Посилання на паспорт ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 02.07.1997, договір купівлі-продажу не містить.

Зважаючи на обставини обміну ОСОБА_1 паспорта, достатніх підстав для безспірного висновку про недійсність паспорта на прізвище « ОСОБА_7 » серії НОМЕР_3 , виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 02.07.1997, на момент нотаріального посвідчення довіреності на ім`я ОСОБА_3 немає.

За таких обставин слід констатувати, що в договорі купівлі-продажу особа продавця ОСОБА_1 була ідентифікована в достатній для вчинення правочину мірі.

Саме по собі зазначення в довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куровською Н.Ю. 28.12.2016 за реєстровим № 552, прізвища довірителя як « ОСОБА_7 » з огляду на встановлені обставини не можна визнати таким, що призвело до неправильної ідентифікації особи, яка звернулася за нотаріальною послугою. Окрім того, що ОСОБА_1 тривалий час користувалася паспортом на прізвище « ОСОБА_7 » із відміткою про укладення 08.11.2008 шлюбу з ОСОБА_6 , на яку вказано в тексті довіреності, за обставин, коли офіційно уповноважені державою органи не визнавали паспорт недійсним, то і в тому разі, коли б для визнання довіреності недійсною були передбачені законом підстави, така недійсність не настає автоматично.

Видача довіреності є одностороннім правочином, правомірність якого презюмується (ст. 202 ч.ч. 1, 3, 5, ст. 204 ЦК України). Щодо вказаної вище довіреності були виконані вимоги закону, необхідні для її чинності, правочин вчинено дієздатною особою, за її вільного волевиявлення, в нотаріальній формі, правочин спрямований на настання обумовлених ним наслідків (ст. 203 ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5, ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1, п. 4, ст. 209, ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 244, ст. 245 ч. 1 ЦК України).

Позивачка ОСОБА_1 не мала ніяких перешкод для скасування виданої ОСОБА_3 довіреності, проте, не зробила цього, чим, серед іншого, демонструвала свої поведінку та намір продати з використанням цієї довіреності квартиру. Оскільки ж на момент укладення договору купівлі-продажу зазначена довіреність була чинною, то договір був укладений ОСОБА_1 належним чином, в особі уповноваженого представника ОСОБА_3 , який як повірений підписав договір і створив відповідні правові наслідки для свого довірителя (ст. 239 ч. 1 ЦК України).

Укладаючи 26.04.2017 із ОСОБА_1 в особі її належно уповноваженого представника ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири, відповідачка ОСОБА_2 вправі була розраховувати і покладатися на добросовісну, правомірну поведінку продавця. Договір був укладений за відсутності будь-яких застережень з боку продавця щодо його особи чи документів, які її посвідчують, продавець гарантував, що від покупця не приховано обставин, що мають істотне значення (п. 7 договору).

Правомірність договору купівлі-продажу нерухомого майна та набуття права власності презюмуються, договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідні права підлягають захисту, право власності є непорушним, ніхто не може бути за відсутності передбачених для того законом і встановлених підстав позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 204, 316, 321, 328, Глава 29, ст.ст. 626-629, 638, 655, 657 ЦК України).

Мотивуючи свою апеляцію, позивачка ОСОБА_1 посилалася на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах № 752/4254/17 і № 725/3475/17, проте, такі посилання не підтверджують обґрунтованості правової позиції позивачки, доведеності позову, апеляції та не можуть бути враховані.

У справі № 752/4254/17 Верховний Суд ухвалив дві постанови (від 29.01.2020 і від 20.10.2020) за результатом розгляду двох касаційних скарг, в яких за цілком інших фактичних обставин, аніж у справі, що розглядається, дійшов висновку про правильність визнання недійсним правочину, укладеного представником іноземної юридичної особи на підставі довіреності цієї особи, яка, як було достовірно встановлено та було підтверджено чинним рішенням суду іноземної держави, цією юридичною особою не видавалася, була визнана підробленою та фіктивною, тому особа, яка укладала договір від імені юридичної особи, взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя.

Верховний Суд 29.07.2020 у постанові в справі № 725/3475/17 констатував, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів позивача щодо підстав недійсності правочину, зазначених у статтях 203 та 215 ЦК України, про застосування яких за змістом позовної заяви просив позивач, а обмежився лише висновком про те, що позивачем не було надано об`єктивних доказів щодо не надання позивачем довіреності на ім`я певної особи, що могло бути підставою для визнання вказаного правочину недійсним, за умов, коли довіреність, про яку йдеться, була видана в іноземній державі, позивач заперечував як намір відчужувати квартиру, так і факт звернення до нотаріуса з метою видачі довіреності на продаж квартири та підписання довіреності, а суд не з`ясував належним чином, чи підписував позивач довіреність. Такі фактичні обставини протилежні тим, що є в справі, яка розглядається.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечуючи проти позову та апеляції обґрунтовувала свою правову позицію, серед іншого, й висновками Верховного Суду, сформульованими в постанові від 02.12.2020 у справі № 759/22877/19 в ситуації, коли продавець автомобіля оспорив дійсність договору з тієї підстави, що на момент укладення договору його паспорт був недійсним, оскільки до нього не була вклеєна фотографія власника паспорта по досягненню двадцятип`ятирічного віку. Суд касаційної інстанції в контексті положень ст.ст. 30, 202, 204, 215, 626, 627, 655 ЦК України констатував, що:
позивачем не надано належних доказів, які б безспірно підтверджували наявність правових підстав для визнання оспореного правочину, укладеного між сторонами спору, недійсним: недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;
відсутність у паспорті позивача фотокартки у зв`язку із досягненням двадцятип`ятирічного віку не є безумовною підставою для визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним із урахуванням встановлених у цій справі обставин;
договір був укладений позивачем добровільно;
справедливість та добросовісність є одними із основних засад цивільного законодавства та цивільних правовідносин, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони за умови, що інша сторона розумно покладається на них та зазнає негативних наслідків;
враховуючи те, що сторони договору купівлі-продажу не мали сумніву у ідентичності особи кожної з них, знали про наявність дефекту паспорту позивача, договір купівлі-продажу вчинили за взаємною згодою, зокрема добровільні дії позивача були спрямовані на відчуження транспортного засобу, подання ним особисто документів, необхідних для перереєстрації транспортного засобу, недійсність паспорту позивача не може бути підставою для задоволення його позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу;
посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та скасування його державної реєстрації, на використовування ним при укладенні договору недійсного паспорту не відповідає принципу добросовісності.

Зазначена правова позиція за своєю суттю підтверджує обґрунтованість правової позиції відповідачки.

Виходячи з наведеного, передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 права власності на куплену у ОСОБА_1 квартиру немає.

Вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири пред`явлена спільно до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , питання про судові витрати позивачка просила вирішити шляхом їх стягнення солідарно з обох відповідачів. Однак, стосовно пред`явленої до ОСОБА_3 вимоги позов не містить обґрунтування щодо підстав для покладення на нього цивільної відповідальності. Окрім цього, ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного договору, не є учасником спірних правовідносин в цьому розумінні і може за наявності для того підстав та їх доведеності нести відповідальність за свої власні дії як повірений. Утім, з таких підстав позов не пред`являвся, а жодних підстав для спільної з ОСОБА_2 (солідарної) відповідальності ОСОБА_3 (ст.ст. 541, 543, інші норми ЦК України) в справі немає і позов пред`явлений до нього безпідставно.

Відтак, позивачка при вчиненні правочинів здійснила вільне волевиявлення, правомірність оспореного правочину не спростована, право власності покупця нерухомого майна підлягає захисту, підстав для задоволення позову немає, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляцію позивачки, яка правильності по суті, законності, обґрунтованості та справедливості рішення суду першої інстанції не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 4 червня 2021 року.

Судді