ПОСТАНОВА 
Іменем України

31 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/8639/19
провадження № 22-ц/4809/497/21 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача – адвокат Завгородня Вікторія Валентинівна,
відповідач - Центральноукраїнське вище професійне училище імені Миколи Федоровського,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2020 року у складі головуючого судді Мохонько В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
04.12.2019  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського від 21.11.2019 №337 «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, та стягнути моральну шкоду в розмірі 7000 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 01.09.2019 працює викладачем професійно-практичної підготовки в Центральноукраїнському вищому професійному училищі імені Миколи Федоровського.
Наказом № 337 від 21.11.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» їй було оголошену догану за порушення трудової дисципліни.
Позивач вважає, що викладена у наказі щодо вчинення нею дисциплінарного проступку інформація, за що їй оголошену догану, не відповідає дійсності, вказує виключно на особисту неприязнь співробітника, який дану її розповсюдив, а стягнення накладене безпідставно, з порушенням законодавства про працю. 
Зазначає, що не порушувала посадових обов`язків та трудової дисципліни. 
Вказує, що неправомірними діями відповідача їй було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначились негативними змінами у житті, а саме постійні думки та спогади про наслідки події, що сталися 14.11.2019 року, підрив авторитету як викладача, упереджене ставлення керівництва та погіршення стану здоров`я, що змусило її звертатися за медичною допомогою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Центральноукраїнського вищого професійного училище імені Миколи Федоровського від 21.11.2019 №337 про оголошення ОСОБА_1 , викладачу спеціальних дисциплін, догани за порушення трудової дисципліни.
Стягнуто із Центральноукраїнського вищого професійного училище імені Миколи Федоровського на користь ОСОБА_1 – 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів щодо обрання позивача до складу виборної профспілкової організації, попередньої згоди виборного профспілкового органу щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки  правила внутрішнього розпорядку працівників Центральноукраїнського вищого професійного училище імені ОСОБА_2 , узгоджено головою профкому ЦВПУ ім. М. Федоровського. В наказі про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани не конкретизовано час події, зазначені в наказі порушення допущених обов`язків не відповідають обов`язкам, що затверджені посадовою інструкцією, немає визначення, в чому саме полягає вчинений проступок, за який їй оголошено догану.
Суд також вважав, що враховуючи порушення прав позивача у сфері трудових відносин, зокрема пов`язане із незаконним накладенням дисциплінарного стягнення, що змусило її звертатись за захистом своїх прав до суду та докладати додаткових зусиль для організації свого життя,доцільним є стягнення з відповідача на користь позивача 1 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. 
Оскільки витрати на правничу допомогу позивачем не доведені, відсутні підстави для відшкодування таких витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Відповідач Центральноукраїнське вище професійне училище імені Миколи Федоровського подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що за наявності поважних причин відсутності представника відповідача, який перебував на лікарняному та на самоізоляції за місцем проживання, 19.11.2020 суд першої інстанції розглядав справу без його участі. Тобто справу розглянуто судом з порушенням процесуальних норм, встановлених ст. 43 ЦПК України, оскільки відповідач був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами: подавати докази, брати участь у судовому засіданні, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Так, в судовому засіданні за відсутності відповідача було допитано свідка - ОСОБА_3 , який безпідставно був присутнім на уроці, де мала викладати позивач, і його призвела до порушення позивачем трудової дисципліни, за що остання була притягнута до дисциплінарної відповідальності. Допит свідка відбувався з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 43 та ч. 7 ст. 230 ЦПК України. Відповідач був позбавлений можливості поставити питання свідку у зв`язку з тим, що був відсутній в тому судовому засіданні.
Суд при розгляді справи не сприяв відповідачу в реалізації ним права, передбаченого ст. 43 ЦПК України.
Крім того, судом не взято до уваги свідчення свідка ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні повідомила значно більше інформації, яка має значення для вирішення даної справи, ніж зазначена в рішенні суду, зокрема, що 14.11.2019 перебувала з позивачем в аудиторії стороння, невідома свідку особа, протягом усього уроку, 45 хвилин, а не 15 хвилин, як зазначено в судовому рішенні суду, перебувала в приміщені під час уроку, а не під час перерви, як стверджувала позивач і зазначив суд у своєму в рішенні. За той час позивач не проводила навчання, не викладала учням предмет уроку, не спілкувалася з учнями відносно предмету уроку, не давала їм завдання, не викликала до дошки, не здійснювала опитування їх по темі уроку, учні займалися своїми справами, а позивач весь урок розмовляла з присутньою там сторонньою особою.
Відповідачем надано до суду докази невиконання посадових обов`язків позивачем 14.11.2019, а саме копії журналу обліку теоретичного навчання ЦВІТУ ім. М. Федоровського група 017А із записами позивача, в т. ч. записами здійсненими 14.11.2019 по навчальному предмету Організація обслуговування відвідувачів та копії медичних довідок від 15.11.2019 (видана учениці навчального закладу ОСОБА_5 ), та від 15.11.2019 № 056 (видана учениці навчального закладу ОСОБА_6 ). Надані докази підтверджують те, що позивач виставила оцінки успішності в журналі обліку теоретичного навчання за 14.11.2019 учням, які фактично не були присутні в цей день в закладі освіти, а перебували на лікуванні, що також підтверджує не виконання позивачем своїх посадових обов`язків щодо ведення навчального процесу 14.11.2019.
В даному випадку, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції застосовано аналогію закону до спірних відносин. Аналогія закону застосовано до відносин щодо необхідності отримання відповідачем попередньої згоди профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Такий висновок здійснено судом за аналогією закону, що регулює подібні за змістом відносини, щодо необхідності надання згоди виборного профспілкового органу на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.
Так суд зазначив, що відповідно до частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частини другої статті 252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками, обраними до складу виборної профспілкової організації, своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Порядок надання згоди профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами його виборних органів, законодавство не містить. Відповідно до положень частини дев`ятої статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).
На підставі зазначеного, з посиланням на норми статей 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 43 КЗпП України, постанову Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15, частини дев`ятої статті 10 ЦПК України, за аналогією закону, суд першої інстанції здійснив висновок, що відповідачем не надано до суду доказів щодо попередньої згоди виборного профспілкового органу щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Натомість, застосувавши аналогію закону до спірних відносин, судом не було виконано вимоги норми частини п`ятої пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", якою визначено, що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.
В порушення зазначеної норми закону, суд першої інстанції не зупинив провадження по справі, не запитав згоду профспілкового органу, і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, не розглянув спір по суті.
При розгляді справи судом взагалі не досліджувалося питання про наявність чи відсутність згоди профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Суд не витребував таких доказів у позивача і взагалі не ставив такого питання під час судового розгляду учасникам справи.
В матеріалах справи взагалі відсутні докази того що позивач є членом виборних органів профспілкової організації відповідача. Незрозуміло на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку позивач є членом виборних органів профспілкової організації відповідача і відповідно відповідач повинен був отримати попередню згоду профспілкового органу на притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача. Такі висновки суду першої інстанції є безпідставними.
Відповідачем звернуто увагу, що в наказі від 21.11.2019 №337 про оголошення позивачу догани за порушення трудової дисципліни зазначено, що порушення трудової дисципліни полягало у не виконанні нею своїх прямих посадових обов`язків щодо здійснення навчального процесу (не проведення навчання учнів на уроці згідно розкладу). Зазначено що в час, призначений для проведення навчання учнів, в аудиторії, яка призначена для проведення занять, позивач займалася споживанням харчових продуктів, а саме пила чай та допустила в приміщення класу сторонню особу, яка не має права перебувати в навчальному закладі під час навчального процесу ( ОСОБА_3 ), оскільки ця особа не є ні викладачем (учителем), ні учнем, ні членом трудового чи учнівського колективу навчального закладу. Зазначено дату вчинення порушення - 14.11.2019, норму посадової інструкції порушену позивачем (п 4.2). При притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем дотримано всіх вимог ст. ст. 147 - 149 Кодексу законів про працю України, та враховано ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди наказом відповідача. Оголошення догани не спричинило позивачу ніяких моральних чи фізичних страждань або інших негативних наслідків. Твердження позивача про упереджене ставлення керівництва є недостовірним, про підрив авторитету - надуманим, а постійні думки та спогади, про які зазначає позивач, має кожна людина і вони можуть спричиняти шкоду, тільки якщо вони є негативними і спричиняють душевні страждання, натомість позивач навіть не зазначила, що її постійні думки та спогади мають негативний характер. Позивач не зазначила які саме негативні зміни в її житі відбулися. Не навела конкретних доказів таких змін, не зазначила в чому вони виявляються. Якщо це підрив авторитету, то яким чином це виявляється, якщо упереджене ставлення керівництва, то як саме це відбувається, якщо це постійні думки та спогади, то які їх наслідки.
Наказом від 20.12.2019 року №368 "Про зняття дисциплінарного стягнення", у зв`язку з тим, що з моменту оголошення догани працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж виявив себе як сумлінний працівник, свою роботу привів у відповідність до вимог посадової інструкції та сумлінно виконує свої посадові обов`язки, на підставі ст. 151 Кодексу Законів про працю України, враховуючи, що мети дисциплінарного стягнення досягнуто, наказано зняти з позивача догану накладену наказом від 21 листопада 2019 року № 337 (копія наказу в матеріалах справи). Із зазначеним наказом позивач ознайомлена, але підпис про ознайомлення ставити відмовилась про, що складено відповідний акт від 21.12.2019.
Відповідач вважає, що в даному випадку відсутній предмет спору, адже догана з позивача знята, а оскаржуваний наказ, яким таку догану накладено, втратив свою чинність, втратив свою юридичну силу і не несе ніяких юридичних наслідків з моменту скасування догани.
Проте, суд першої інстанції цього не врахував і ухвалив рішення про визнання незаконним та скасування наказу від 21.11.2019 №337 про оголошення позивачу догани за порушення трудової дисципліни, який на той час уже втратив свою дію і не мав юридичної сили, не мав юридичних наслідків.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника відповідача за довіреністю ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача та її представника адвоката Завгородню В. В., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до записів трудової книжки, ОСОБА_1 працює у Центральноукраїнському вищому професійному училищіімені Миколи Федоровського,на посаді майстра виробничого процесу (а.с. 40-42).
Згідно копії наказу Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського від 21.11.2019 №337 «Про накладення дисциплінарного стягнення», який містить виправлення із «337» на «437», вчинене кульковою ручкою чорного кольору, оголошено ОСОБА_1 , викладачу спеціальних дисциплін, догану за порушення трудової дисципліни. 
В наказі зазначено, що на ім`я директора навчального закладу надійшла доповідна записка заступника директора з виховної роботи ОСОБА_8 від 14.11.2019, в якій доповідається про вчинення 14.11.2019 порушення трудової дисципліни викладачем ОСОБА_1 , яке полягало у невиконанні нею своїх прямих посадових обов`язків, а саме не здійснення освітнього процесу (не проведення навчання здобувачів освіти на уроці згідно розкладу). Натомість ОСОБА_1 в час, призначений для проведення навчання, в кабінеті, який призначений для проведення занять, займалася споживанням харчових продуктів, а саме пила чай. Більше того допустила в приміщення сторонню особу, яка немає права перебувати в закладі під час освітнього процесу ( ОСОБА_3 ), так як така особа не є ні викладачем, ні учнем, ні членом трудового чи учнівського колективу навчального закладу. Своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушено посадові обов`язки зазначені в п. 4.2. посадової інструкції викладача освітнього закладу, згідно яких викладач здійснює навчання і здобування освіти із врахуванням специфіки предмета, проводить заняття в закріплених за ним групах згідно з розподілом навчального навантаження. На вимогу директора, пояснення про причини випадку не були надані, про що складено акт. (а.с.9).
Згідно копії акта від 21.12.2019 ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом, проте від підпису відмовилася (а.с.22 а).
У позові ОСОБА_1 зазначала, що 21.11.2019 їй надано для ознайомлення наказ №337 Про накладення дисциплінарного стягнення» (а.с.2).
В подальшому наказом Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського від 20.12.2019 № 368 «Про зняття дисциплінарного стягнення», знято з викладача спеціальних дисциплін ОСОБА_1 догану, накладену наказом від 21 листопада 2019 року № 337, та зазначено, що у зв`язку з тим, що з моменту оголошення догани працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж виявив себе як сумлінний працівник, свою роботу привів у відповідність до вимог посадової інструкції та сумлінно виконує свої посадові обов`язки, мети дисциплінарного стягнення досягнуто (а.с. 22).
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №380 ОСОБА_9 в період з 14.01.2020 по 20.01.2020 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий вестибулярний криз (а.с.43).
На підставі наказу від 16.12.2019 №200-к про виплату щорічної грошової винагороди ОСОБА_1 отримала таку винагороду в сумі 900,00 грн (а.с.58).
Згідно п. 3 Правил внутрішнього розпорядку працівників Центральноукраїнського вищого професійного училища імені ОСОБА_2 присутність на уроках сторонніх осіб допускається тільки з дозволу директора (а.с. 113 зв. ст.).
Розділом 5 Правил передбачено, що робочий день в училищі визначається: з 7 год. 45 хв. до 16 год. 15 хв., з перервою на обід з 12 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. Робочий час викладачів визначається згідно з обсягом навчального навантаження та позаурочної, навчально-методичної, організаційної та виховної роботи серед учнів. Забороняється в робочий час відволікати педагогічних працівників від їх безпосередніх обов`язків для участі в різних господарських роботах, заходах, не пов`язаних з навчальним процесом.
За порушення трудової дисципліни до працівників може бути застосовано один з таких заходів стягнення: а) догана; б) звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення адміністрація училища повинна отримати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У випадку відмови працівника дати письмові пояснення складається відповідний акт. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За кожне порушення трудової дисципліни накладається тільки одне дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Якщо протягом року з дня накладання дисциплінарного стягнення працівника не буде здійснено нового порушення трудової дисципліни, то він вважається таким, не мав дисциплінарного стягнення (а.с. 114-115).
Згідно інструкції майстра виробничого навчання, яка затверджена директором ЦВПУ ім. М. Федоровського 30.08.2018, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 30.08.2018, пунктом 4.2  передбачено обов`язки з охорони праці, згідно яких: здійснює правильне і безпечне ведення занять професійно-практичної підготовки; здійснює систематичне спостереження за станом верстатного і вентиляційного обладнання, риштувань, захисних пристроїв у навчальних майстернях; регулярно проводить перевірку чистоти і порядку на робочих місцях, проходах, забезпечення достатньої освітленості робочих місць; проводить навчання та інструктаж учнів з безпеки праці - первинний, позаплановий, цільовий - з оформленням у журналах; здійснює контроль за застосуванням і правильним використанням спецодягу, спецвзуття та індивідуальних захисних пристроїв, за забезпеченням робочих місць попереджуючими написами і плакатами (а.с. 140-141).
Наказом №230 від 30.08.2019 затверджено розклад дзвінків на урок і з уроку (Додаток 1), закріплено за навчальними кабінетами навчальні групи (а.с. 117).
Допитані судом першої інстанції свідки свідки пояснили:
свідок ОСОБА_3 , який працює заступником директора з методичної роботи навчально-методичного кабінету професійно-технічної освіти у Кіровоградській області пояснив, що 14.11.2019 року його підлеглі в училищі проводили відкритий захід і він як керівник мав право перебувати в училищі, оскільки здійснював контроль за даним заходом та мав повноваження перевірити інформацію щодо кількості дітей, які перебували на навчанні. Зазначав, що дійсно за пропозицією позивача він вживав каву, проте це відбувалось під час великої перерви, заняття в час його перебування не відбувалось, учні, які перебували в аудиторії споживали харчові продукти, оскільки так як за часом була велика перерва. Перебував в закладі не більше 15 хвилин. 
свідок ОСОБА_4 , яка була ученицею групи О19 Центральноукраїнського вищого професійного училище імені ОСОБА_2 , в суді пояснила, що  дійсно 14.11.2019 року в аудиторії перебували дві групи і зайшовши до аудиторії бачила чоловіка який розмовляв з позивачем, інформацію щодо споживання харчових продуктів повідомити не може оскільки не пам`ятає.
свідок ОСОБА_8 , яка є заступником директора з виховної роботи Центральноукраїнського вищого професійного училище імені Миколи Федоровського, в судовому засіданні пояснювала, що під час здійснення контролю за відвідуванням напочатку третьої пари, яка розпочалась після великої перерви, після дзвоника о 12.45, вона зайшла до 304 кабінету і побачила там ОСОБА_3 , який пив чай, а позивач не здійснювала освітній процес, частина дітей сиділа за партами і займалась своїми справами, а інша частина сиділа перед моніторами комп`ютерів.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України).
Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу).
Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.
В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.
За змістом статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України, у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.
Судом установлено, що згідно штатного розпису на 2019 рік Центральноукраїнського вищого професійного училище імені Миколи Федоровського, погодженого головою профспілкового комітету, штатна посада - викладач спеціальних дисциплін не передбачена. 
У переліку посад є посада майстра виробничого навчання, яку згідно наказу №№81-к від 24.04.2017 займає позивач (а.с. 142-144).
Суд дійшов правомірного висновку, що зміст оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не відповідає вимогам закону.
У наказі про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани, відсутня інформація про час події, зазначені порушення обов`язків - не відповідають обов`язкам, які передбачені посадовою інструкцією.
Оскаржений наказ від 21.11.2019 №337 не містить визначення в чому саме полягає проступок, який ОСОБА_1 здійснила й за який їй оголошено догану, не конкретизовано, якими діями (бездіяльністю) порушено Правила внутрішнього розпорядку працівників Центральноукраїнського вищого професійного училище імені Миколи Федоровського. 
Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки права ОСОБА_1 у сфері трудових відносин було порушено внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення - догани, що призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, за рахунок відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 1000,00 грн, який відповідає вимогам розумності і справедливості.
Посилання суду в обгрунування своїх висновків щодо незаконності наказу на положення статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», статті 43 КЗпП України за аналогією закону у відповідності до положень частини дев`ятої статті 10 ЦПК України , при вирішенні спору є зайвим, проте суттєво не впливає на правильність судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко