УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №296/1798/18 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на рішення Корольовського районного суду м.Житомира, ухвалене 02 листопада 2020 року суддею Сингаївським О.П. у м.Житомирі, 
у справі №296/1798/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У лютому 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 16 березня 2010 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 30 листопада 2017 року в сумі 117000 грн, з яких: 10203,61 грн – заборгованість за кредитом, 106796,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом та судові витрати.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2020 року позовну заяву Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за договором № б/н від 16 березня 2010 року у розмірі 10203,61грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні суми, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Банка та вирішити питання розподілу судових витрат.
На його думку, судом не враховано, що у заяві від 16.03.2010 ОСОБА_1 висловила свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти та особистим підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2010 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання банківських послуг, на підставі якої отримала кредит у сумі 14000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 16 березня 2010 року станом на 30 листопада 2017 року в сумі 117000 грн, з яких: 10203,61 грн – заборгованість за кредитом, 106796,39 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Відповідно до довідки від 04 вересня 2018 року №30.1.0.0/2-20180228/39 ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 16 березня 2010 року, отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2017 року (т.1 а.с. 119, 196). 
Надана Банком довідка про умови кредитування, виписка з карткового рахунку та розрахунок заборгованості свідчать, що ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт та що вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів тощо, частково сплачувала заборгованість за договором (т. 1 а.с. 5-10, 86-97, 186-194). 
Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору Банком у заяві позичальника було погоджено сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 30%, проте позивачем в односторонньому порядку фіксована процентна ставка була змінена (з 01.09.2014 до 34,8%, з 01.04.2015 – 43,2%).
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку не могло бути підставою для відмови у задоволенні позову у межах розміру погодженої сторонами процентної ставки. 
Зокрема, у заяві про надання послуг банку, яка додана до позовної заяви та підписана ОСОБА_1 , сторонами визначено базову процентну ставку 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Також, до позовної заяви Банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником. Вказана довідка містить домовленість сторін про тип кредитної карти «Універсальна» «до 55 днів пільгового періоду», базову процентну ставку за користування кредитом – 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році), розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (т.1 а.с. 11-12).
Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині (у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом) підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача 6924,20 грн процентів за користування кредитом станом на 30.04.2017, тобто до закінчення строку дії кредитної картки, із розрахунку погодженої сторонам процентної ставки 30 % та з урахуванням сплачених позичальником коштів. 
Суд апеляційної інстанції стягує проценти за користування кредитом до 30.04.2017, оскільки нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору не передбачено, а після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, з такими вимогами Банк до суду не звертався.
Заява відповідачки щодо застосування строків позовної давності з посиланням на те, що останній платіж за договором нею здійснено 03.03.2015, задоволенню не підлягає, оскільки Банк звернувся до суду 22.02.2018 (згідно даних поштового відправлення), тобто у визначені законодавством строки. Крім того, строк дії картки тривав до 30.04.2017.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню 285,43 грн понесених судових витрат (114,17 грн судового збору за подання позову до суду та 171,26 грн – судового збору за подання апеляційної скарги при задоволенні вимог на 6,48%).
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 02 листопада 2020 року у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства  комерційний банк  «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) проценти за користування кредитом в сумі 6924,20 грн та судові витрати в сумі 285,43 грн.
В решті рішення суду у цій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий    Судді        

Повний текст постанови складений 14 квітня 2021 року.