ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/4609/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №160/4609/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-2» Дніпровської міської ради   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради, в якій позивач просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо надання відповіді на запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 04.04.2020 з порушенням вимог національного законодавства у сфері доступу до публічної інформації;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 04.04.2020 та надати на нього відповідь згідно з національним законодавством.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради щодо надання відповіді на запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 04.04.2020 з порушенням вимог національного законодавства у сфері доступу до публічної інформації.
Зобов`язано Комунальне підприємство «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 04.04.2020 та надати на нього відповідь з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.
01.09.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від   ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питань про судові витрати, пов`язані з правничою допомогою на суму 3000 грн, з яких 2000 грн. за надані юридичні послуги та 1000 грн. грошова винагорода адвокатові (бюро) за вирішення справи на користь ОСОБА_1 . 
Вказана заява мотивована аналізом правової позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини з питання надання правової допомоги та наявністю доказів на підтвердження наданої правової допомоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що наданими документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у даній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 23.11.2020, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питань про судові витрати, пов`язані з правничою допомогою, у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що до вказаної заяви про  ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питань про судові витрати надано належні докази на підтвердження наданої правової допомоги. Крім того, позивачем проведено детальний аналіз судових рішень Верховного Суду та Європейського суду як окремої підстави для задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Також, до апеляційного суду позивачем подані додаткові пояснення, в яких підтримано доводи апеляційної скарги.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд акцентує увагу, що підлягають відшкодуванню не всі заявлені стороною витрати, а лише такі, що пов`язані з розглядом справи, також суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, витрати, понесені на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Стосовно  відсутності доказів сплати понесених витрат суд апеляційної інстанції  виходить з приписів п.1 ч.3 ст.134 КАС України, який передбачає надання стороною відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Також суд апеляційної інстанції  враховує позицію Великої Палати Верхового Суду, викладену у постанові від 03.01.2019 року № 922/445/19, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
В даному випадку, на підтвердження понесених позивачем витрат суду надано: копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.04.2020 №10/04/2020, копію додаткової угоди №1 до договору, копію  акту приймання - передачі послуг від 12.06.2020 за договором про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.04.2020 №10/04/2020.
Відповідно до акту приймання-передачі від 12.06.2020 сторони погодили, що адвокатом в період з 10.04.2020 по 11.06.2020 надано клієнту правові послуги у вигляді:
юридичного аналізу запиту на доступ до публічної інформації Клієнта від 04.04.2020, усну консультацію щодо перспективи захисту в судовому порядку, затративши 1 годину, вартість 250 грн.;  
складання позовної заяви до суду, затративши 5 годин, вартість 1000 грн.;  
складання клопотання про звільнення від сплати судового збору, затративши 1 годину, вартість 250 грн.;  
складання відповіді на відзив,  затративши 2 години, вартість 500 грн.   
При цьому, суд апеляційної інстанції, вказує, що послуги у вигляді юридичного аналізу запиту на доступ до публічної інформації Клієнта від 04.04.2020, усної консультації щодо перспективи захисту в судовому порядку, за своїм змістом не можуть вважатися такими, що пов`язані зі справою в розумінні  ст.132, ч.3 ст.134 КАС України, тому не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.  
З цих же підстав не підлягає відшкодуванню і обумовлена договором грошова винагорода Бюро за вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції, враховуючи, що така винагорода не є витратами на правничу допомогу, тобто витратами за надані послуг і виконані роботи, пов`язані із розглядом справи. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 5.2 Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.04.2020 факт надання послуг та понесення Бюро фактичних витрат у зв`язку з виконанням доручення відповідно до даного договору підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт. 
Підставою для сплати гонорару та оплати фактичних витрат, понесених Бюро у зв`язку з виконанням доручення, є підписання Сторонами Акту приймання - передачі послуг (п.5.3 Договору).
Суд апеляційної інстанції встановив, що у акті приймання-передачі №1 від 12.06.2020  відсутня така правова послуга  як грошова винагорода Бюро за вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується із обґрунтованістю вимог щодо відшкодування витрат на такі правові послуги, як складання позовної заяви до суду  (1000 грн.);  складання клопотання про звільнення від сплати судового збору, (250 грн.);  складання відповіді на відзив (500 грн.). Всього на суму 1750 грн. 
Суд при цьому враховує, що відповідні процесуальні документи (позовна заява, клопотання про звільнення від сплати судового збору, відповідь на відзив) наявні в матеріалах справи, вартість наданих адвокатських послуг відповідає розміру гонорару за надання аналогічних послуг адвокатів, яка склалася в Україні, відповідачем такий розрахунок не оспорюваний.
Суд першої інстанції не врахував усі обставини, що мають значення для справи,  та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність  підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 242, ст.ст. 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі №160/4609/20 – скасувати. 
Прийняти нове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства «Жилсервіс – 2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко