Справа № 466/9608/19                                Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/614/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Манукян Марти Андріївни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-
встановив:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
02 листопада 2020 року на електронну адресу суду від представника позивача - адвоката Манукян М.А. поступило клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2020 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - залишено без розгляду.
16.11.2020 ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат у вказаній цивільній справі в розмірі 6828,98грн .
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Матвіїв Є.І. про компенсацію судових витрат - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 6828,98грн.
Ухвалу оскаржила представник позивачки Манукян М.А .
Покликаючись на ч. 5 ст. 142 ЦПК України зазначає, що така надає право суду здійснити не розподіл судових витрат, а лише їх компенсацію.
Звертає увагу, що сума витрат на правову допомогу полягала у веденні всієї справи представником, натомість така завершилася до стадії дослідження усіх доказів, не висловлено промови, не допитано свідків, відтак компенсації підлягала лише частина понесених витрат.
Згідно долученого договору гонорар за надання правової допомоги становить 4000 грн., при цьому у клопотанні розмір витрат вказаний у сумі 6400 грн.
Вважає, що така сума є завищеною та не підлягає стягненню у повній мірі, оскільки написання відзиву на позовну заяву, не створювало складнощів у формуванні правової позиції чи здійсненні численних процесуальних дій.
Окремо зазначає, що суд не врахував те, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Вважає, що спір виник через неправомірні дії відповідача, який придбавши за спільні кошти подружжя автомобіль, одноособово ним користується. 
Зазначає, що позивачка є матір`ю двох малолітніх дітей, перебуває у декретній відпустці та не має жодного доходу окрім соціальної виплати на дитину.
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.
Учасники справи позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Здійснюючи тлумачення закону під час його застосування до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). 
Згідно із ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).
Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Як зазначалося вище, 03 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова постановив ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
16 листопада 2020 року представник відповідача Матвіїв Є.І. подала до суду клопотання про компенсацію судових витрат у розмірі 6828,98 грн. у зв`язку із залишенням позову без розгляду. 
В підтвердження заявлених вимог долучено Меморіальний ордер №@2PL229853 від 17.12.19 р. на суму 2000,00 грн - гонорар, Меморіальний ордер № @2PL184415 від 05.01.20 р. на суму 2000,00 грн. - гонорар, Акт приймання-передачі наданих послуг від 20.07.2020 р згідно Договору про внесення змін та доповнень від 03.03.20 р. до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 2019/12/Х-Ф від 13.12.19 р., Меморіальний ордер N @2PL283652 від 09.03.20 р. на суму 2400,00 грн. - гонорар згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги № 2019/12/Х-Ф від 13.12.19 р., Квитанція про сплату № 77578 від 09.03.2020 р. на суму 428,98 грн., з яких 420,40 грн. - судовий збір, 8,58 грн. - банківська комісія (а.с. 63, 124, 165, 194-195).
Надані стороною відповідача докази свідчать про те, що ОСОБА_3 сплатив 6400 грн. витрат на правничу допомогу, які включають витрати пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, а також 428,98 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, при цьому із зазначеної суми 8,58 грн. становить комісію банку, яка не підлягає компенсації та стягненню в порядку перерозподілу судових витрат у справі.
Поряд з цим, доводи представника позивачки про те, що гонорар за надання правової допомоги представника відповідача становить лише 4000 грн. і саме така сума, на їх думку, повинна бути предметом оцінки апеляційного суду в контексті витрат, які мають бути компенсовані відповідачу, не заслуговують на увагу, оскільки сума у розмірі 6400 грн. включає в себе витрати пов`язані з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, крім цього такі є реально понесені, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами (а.с. 63, 124, 195).
Також, не приймає до уваги апеляційний суд і покликання представника апелянта на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій сторони відповідача, тому суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, оскільки такі факти не є встановлені у спірних правовідносинах, натомість подання іншого аналогічного позову ОСОБА_1 та відповідні наслідки його розгляду будуть підставою для нового розподілу чи компенсації судових витрат.
Крім цього, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
В цьому контексті колегія суддів також зазначає, що покликання у апеляційній скарзі на те, що ч. 5 ст. 142 ЦПК України надає право суду здійснити не розподіл судових витрат, а лише їх компенсацію, не може свідчити про те, що відповідне стягнення має проводитись не за рахунок позивача у справі, оскільки підстави компенсації судових витрат у справі за рахунок держави чітко виписані у ст. 141 ЦПК України, відтак нічого іншого, як стягнення з відповідної сторони, законодавець під компенсацією за ч. 5 ст. 142 ЦПК України, не розумів. 
В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На переконання колегії суддів, розмір витрат на правничу допомогу 4000 грн., визначені як гонорар, без Акту прийому-передачі, яким би було передбачено затрачений час та конкретні дії, які були вчинені у зв`язку з представництвом адвокатом інтересів відповідача у цій справі, є дійсно неспівмірним із складністю даної справи, її тривалістю та наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, тому суд приходить висновку про те, що розмір таких, вочевидь, не відповідає критерію реальності витрат та розумності їх розміру.
В свою чергу, витрати пов`язані із оскарженням ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, а також перелік процесуальних дій вчинених адвокатом у зв`язку з цим, виписані в Акті приймання-передачі наданих послуг від 20.07.2020 (а.с. 194).
Таким чином, навіть за мінусом комісії, яка сплачена при оплаті судового збору, клопотання про стягнення судових витрат не може бути повністю задоволене.
В цьому контексті колегія суддів враховує і те, що позивачка є матір`ю малолітніх дітей 2012 та 2017 років народження, відтак стягнення судових витрат у повному розмірі вплине на її матеріальне становище, на що звернуто увагу в апеляційній скарзі.
Враховуючи наведене та приписи ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3410,2 гривень в якості компенсації судових витрат у зв`язку із залишенням без розгляду позову ОСОБА_1 .
Такий розмір, на переконання колегії суддів, буде розумним і справедливим з врахуванням ціни позову, складності справи, часу який затратив адвокат на надання правничої допомоги та участі в судових засіданнях.
За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала в частині компенсації судових витрат підлягає зміні.
Керуючись ч. 5 ст. 142, ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу редставника ОСОБА_1 - Манукян Марти Андріївни - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 25 січня 2021 року - змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 3410 (три тисячі чотириста десять) гривень 20 копійок судових витрат, пов`язані з розглядом справи, які складаються із судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк