ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

14 червня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 745/342/19
Головуючий у першій інстанції – Даньков О. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/469/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Губар В.С., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
треті особи: Сосницька об`єднана територіальна громада, Сосницька районна державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області у складі судді Данькова О.М. від 04 січня 2021 року, місце ухвалення рішення смт.Сосниця у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, треті особи: Сосницька об`єднана територіальна громада, Сосницька районна державна адміністрація,

                             В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з врахуванням заяви від 13.05.2020 року (а.с.75-80, том 2), просив суд ухвалити судове рішення про знесення за рахунок відповідачів самочинно збудованого ними сараю, шириною 6,2 м та довжиною 25,2 м, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що восени 2016 року відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 самочинно збудували сарай із піноблоків, шириною 6 метрів, довжиною 25 метрів, на своїй приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 , з порушенням будівельних норм, а саме, п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018 ”Планування і забудова територій”, а також із порушенням протипожежних, санітарних норм. Позивач вказував, що перевіркою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції було встановлено, що самочинно збудований відповідачами сарай знаходиться на відстані менше одного метра від межі його приватизованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 , внаслідок чого відбувається порушення прав позивача. Позивач зазначає, що із даху самочинно збудованого відповідачами сараю сніг та стічні води потрапляють на його суміжну земельну ділянку, затоплюють її частину, що призводить до затоплення сараю позивача, в якому внаслідок надмірної вологості руйнуються стіни та фундамент. Позивач стверджує, що відповідачі утримують у самочинно збудованому сараї значне поголів`я птиці кур, уток, гусей, індиків, що утворило забруднення землі, ґрунтових вод, загазованість повітря від пташиного посліду, при цьому, позивачу та членам його родини створено нестерпні умови проживання у власному будинку. Приватизована земельна ділянка по АДРЕСА_1 використовується відповідачами не за цільовим призначенням, оскільки відповідачі незаконно утримують на ній пташину ферму. ОСОБА_1 у позові вказує, що про порушення відповідачами вимог законодавства свідчать неодноразові перевірки з боку органу місцевого самоврядування, правоохоронних органів Сосницького району, посадових осіб із державного управління архітектури, управління держспоживслужби, управління державної екологічної служби. Проте, відповідачі не реагують на вимоги вказаних органів, і продовжують порушувати вимоги чинного будівельного, санітарно-епідеміологічного, екологічного, протипожежного законодавства України.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.01.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, задоволено: ’’Знести самочинно збудований сарай, шириною 6,2 метрів та довжиною 25,2 метрів, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 за рахунок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ’’ Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.; судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у розмірі 15 360 грн.; витрати на надання правничої допомоги в розмірі 6 000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять скасувати оскаржуване рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.01.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року є необґрунтованим, необ`єктивним, незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначають про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка є не є власником чи співвласником житлового будинку із господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і не має відношення до самочинного побудованого сараю. З посиланням на ч.1,ч.2 статті 186, ч.2 статті 376, статті 380,381 ЦК України, доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтоване задоволення судом першої інстанції вимог заявленого позову до відповідача ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги заявленого позову до відповідача ОСОБА_2 , оскільки між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача не встановлено межі земельних ділянок в натурі, і за даних обставин, є передчасним вести мову про порушення прав позивача зведенням самочинно збудованого сараю. Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження тих фактів, що відповідачем ОСОБА_2 при будівництві сараю були істотно порушені будівельні норми і правила, і що спірний сарай було побудовано із порушенням протипожежних, санітарних та екологічних вимог законодавства України. Доводи апеляційної скарги зауважують, що жодна проведена по справі експертиза, як і матеріали справи, не підтверджують тих обставин, що спірний сарай використовується в якості курятника, і що продукти життєдіяльності курей попадають у відкритий грунт, воду, повітря. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в матеріалах справи відсутні докази того, що самочинно збудоване господарське приміщення порушує права позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що жодна проведена по справі експертиза не підтверджує факту затоплення земельної ділянки позивач з вини відповідачів. При цьому, фундамент під новий сарай ОСОБА_2 залив на місці фундаменту від старого сараю, і єдиною  відмінністю по розмірам між новим та старим сараями є довжина, новий сарай став довшим, ніж старий сарай, але більша довжина нового сараю не впливає на його розміщення відносно уявної межі між земельною ділянкою ОСОБА_2 і земельною ділянкою позивача. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідач ОСОБА_2 після судового спору має намір поставити додаткові снігозатримувачі та відливи під дахом для запобігання можливого попадання води на земельну ділянку позивача. Доводи апеляційної скарги стверджують, що за ухвалою суду першої інстанції була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експерту ТОВ ’’СіверЕкспрес’’, проте, дану експертизу виконував не експерт ТОВ ’’СіверЕкспрес’’, а судовий експерт ОСОБА_4 , якій проведення експертизи не призначалось. Доводи апеляційної скарги вказують, що в даному випадку була порушена ’’Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень’’, затверджена Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки ТОВ ”СіверЕкспрес” не входить до переліку суб`єктів судово-експертної діяльності, визначених статтею 7 Закону України ”Про судову експертизу”, а ухвалою суду судовому експерту ОСОБА_4 проведення додаткової експертизи не призначалось, то і висновок експерта №03-14/20 від 04.06.2020 року судового експерта Тарасовської В.В. є недопустимим доказом. З посиланням на роз`яснення постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ”Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)”, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.05.2020 року по справі №726/824/15-ц, доводи апеляційної скарги вказують, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, і допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від такої перебудови. Доводи апеляційної скарги зазначають, що будівництвом спірного сараю відповідач ОСОБА_2 порушень прав позивача не допустив, при цьому, позивач не довів необхідності застосування такого заходу, як знесення спірного сараю, і за даних обставин, вимога позову про знесення спірного сараю, є передчасною.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити подану апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року.       

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Черненок Г.І. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.   

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Яровий О.І. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представники третіх осіб, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14,15, том 1).    

На підставі рішення одинадцятої сесії Сосницької селищної ради Чернігівської області від 28.09.2012 року, ОСОБА_1 безкоштовно передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 0,15 га (а.с.24, том 1).  

З договору дарування від 10.04.1996 року (а.с.85-86, том 1), вбачається, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №549618 від 03.11.2009 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 7424955100:01:016:0408, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1294 га. Згідно плану-схеми суміжних земельних ділянок, дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 (а.с.88,240, том 1).

Рішенням двадцять шостої сесії Сосницької селищної ради Чернігівської області від 15.04.2009 року ОСОБА_2 безкоштовно передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 0,1294 га (а.с.35, том 2).     

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 (а.с.87, том 1), 16.10.1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, після реєстрації якого чоловікові та дружині присвоєно прізвище ” ОСОБА_7 ”.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Сосницької селищної ради від №69 від 15.05.2018 року (а.с.34, том 1), ОСОБА_2 було зобов`язано до 21.05.2018 року провести комплекс заходів по усуненню можливості попадання продуктів життєдіяльності курей (гною) та їх решток у навколишнє середовище, а саме, у відкритий грунт, воду та повітря. А також ОСОБА_2 - припинити господарську діяльність, яка спричиняє незручності для сусіда - забруднення ґрунту, води та повітря. 

З копії листа Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 20.06.2018 року №09-37/99-ч вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог природоохоронного законодавства (а.с.35, том 1). 
Згідно листа Сосницької районної державної адміністрації Чернігівської області №04-11/1145 від 25.06.2018 року (а.с.50, том 1), при розгляді звернень ОСОБА_1 від 31.05.2018 року, від 05.06.2018 року було встановлено порушення ОСОБА_2 правил охорони водних ресурсів, а саме, розміщеної на території власної присадибної ділянки підстилки тирси з курячим послідом під час проходження весняної повені, що утворило умови до забруднення та засмічення поверхневих вод річки Убідь. За порушення вимог природоохоронного законодавства ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності.        

Як вбачається із висновку Сосницького ВП МВП ГУНП в Чернігівській області від 05.06.2018 року (а.с.53, том 1), за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.05.2018 року, проведеною перевіркою було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована, як фізична особа-підприємець від 15.05.2018 року, при цьому ОСОБА_3 повідомила, що вона продає молодняк птиці на Сосницькому ринку з відповідними документами.  

Згідно комісійного акту від 18.07.2018 року (а.с.58, том 1), територія присадибної земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утримується у задовільному стані. На відстані близько 7-ми метрів від господарської споруди знаходиться купа відходів, схожих на тирсу. На подвір`ї, у вольєрах, утримується: 13 гусей та 7 качок. Зі слів ОСОБА_3 , в господарській споруді (сараї), двері якого були зачинені, утримується поголів`я курей.

Відповідно до комісійного акту від 05.02.2019 року (а.с.60, том 1), в ході обстеження прибудинкової території в АДРЕСА_2 , комісією було зафіксовано факт того, що із нежитлової споруди сусідньої прибудинкової території у великій кількості зсувається сніг на територію, яка перебуває у власності ОСОБА_1 . 

Згідно листа КП ”Зодчий” БТІ Сосницької районної ради №61 від 21.10.2019 року, проектно-технічна документація на будівництво сараю по АДРЕСА_1 , не видавалась (а.с.204, том 1).

Відповідно до висновку судового експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4002/19-24 від 18.03.2020 року (а.с.230-244, том 1): 
1.В матеріалах цивільної справи та додатково наданих матеріалах відсутні будь-які дозвільні документи на проведення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будівельних робіт по будівництву сараю за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із Законом України ”Про регулювання містобудівної діяльності”, будівля збудованого сараю  являється  самочинною.  
2.При будівництві ОСОБА_2 не виконані роботи по облаштуванню покрівлі даху  збудованого  сараю інженерно-технічними заходами, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівлі будівлі на суміжну ділянку ОСОБА_1 . Чим порушено ДБН В.2.6-2017 ”Покриття будівель і споруд”, п.10.1 та 10.5; ДБН 360-92** ’’Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень’’ п.3.25 (діючий до 01.10.2019 р.); ДБН 2.2-12:2019 ”Планування і забудова теріторій” (чинний з 01.10.2019) п.6.1.40, 6.1.41; ДБН В.2.6-14-97 ”Конструкції будинків і споруд. Покриття будинків і споруд”. 
3. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконати роботи по облаштуванню даху збудованого сараю по АДРЕСА_1 : - інженерно-технічними засобами, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель будівель на сусідню земельну ділянку; - облаштувати дах додатково снігоутримувачами.

Відповідно до листа Сосницької районної державної адміністрації Чернігівської області від 22.05.2020 року №01-25/1766 (а.с.133-134, том 2), при вивченні матеріалів даної справи про знесення самочинно збудованого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 було визначено, що самочинно збудована господарська будівля (сарай) для утримання домашньої птиці, загальною площею (6x25) 150 кв. метрів, побудована із порушенням будівельних, протипожежних, санітарних та екологічних вимог чинного законодавства України. Відсутність виконання вказаних норм та правил забудови земельної ділянки, її нецільове використання свідчить про грубі порушення вимог чинного законодавства України.

Як вбачається із висновку судового експерта №03-14/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), господарська будівля (сарай), побудована ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на території домоволодіння АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам таблиці 1 Додатку 3.1 ДБН 360-92** ’’Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень”, що були чинні на час її будівництва, а також не відповідає вимогам таблиці 15.2 ДБН Б.2.2 - 12:2019 ’’Планування і забудова територій", які є чинними на час проведення експертизи. Розташування господарської будівлі (сараю), побудованої ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на території домоволодіння по АДРЕСА_1 ,   не   відповідає   вимогам  таблиці  15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 ”Планування і забудова територій”, які є чинними на час проведення експертизи, і відповідно до яких мінімальна протипожежна відстань між будівлями повинна становити 6 метрів. За умови використання господарської будівлі (сараю), побудованої ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як пташника для утримання молодняка (бройлерів) на повну потужність, виходячи із розрахунку 0,06-0,07 м на одну одиницю (голову) птиці, як передбачено вимогами Додатку №1 ДБН В.2.2-1-95 ’’Будівлі і споруди для тваринництва’’, у відповідності Додатку №5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 року №173, розмір санітарно-захисної зони від джерела шкідливості до межі житлової забудови повинен становити не менше 300 метрів. Оскільки дані щодо кількості голів птиці, що утримується у господарській будівлі (сараї), побудованій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні, то доцільно зазначити, що за умови використання господарської будівлі (сараю), побудованій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як пташника, відповідно до Додатку №5 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 року №173, мінімальний розмір санітарно-захисної зони від господарської будівлі (сараю), побудованої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до межі житлової забудови, тобто, до межі із домоволодінням по АДРЕСА_2 , повинен становити АДРЕСА_3 . Таким чином, для приведення у відповідність до вимог санітарних норм господарської будівлі (сараю), побудованої ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , потрібно перенести на відстань мінімум 25,0 м від межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 таким чином,  щоб  до  санітарно-захисної зони  не  потрапляли  житлові  будинки  з придомовими територіями. Крім того, при проведенні будівельних робіт з реконструкції - перебудови сараю В-1 з розмірами в плані 9,50м х 4,80м в господарську будівлю, що має розміри в плані 25,07м х 5,21 м (з урахуванням навісу розміри в плані складають 25,07м х 9,26м), не були дотримані вимоги статей 27,34,39 Закону України ’’Про регулювання містобудівної діяльності’’ - перебудову було  виконано  без  отримання  будівельного паспорту забудови земельної ділянки, без  подання  відповідному  органу  державного архітектурно-будівельного контролю повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації.       

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року, задовольняючи вимоги заявленого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, суд першої інстанції з врахуванням фактичних обставин справи, норм права, які регламентують спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки спірна господарська будівля (сарай) збудована відповідачами за відсутності відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, також спірна господарська будівля (сарай) побудована з істотними порушеннями будівельних норм і правил, з порушеннями протипожежних, санітарних та екологічних вимог чинного законодавства, що свідчить про порушення прав власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , на які він посилається в доводах поданої позовної заяви. При цьому, суд першої інстанції, з врахуванням встановлених по справі обставин, зазначив у оскаржуваному рішенні від 04.01.2021 року, що відповідно до будівельних норм і санітарних правил, сама перебудова господарської будівлі (сараю) не усуне встановлених в ході судового розгляду даної справи порушень прав позивача. Судом першої інстанції також прийнято до уваги ті обставини, що протягом тривалого часу відповідачі не обладнали сарай інженерно-технічними засобами, відповідно до рішення Сосницької селищної ради №69 від 15.05.2018 року, яким ОСОБА_2 було зобов`язано до 21.05.2018 року провести комплекс заходів по усуненню можливості попадання продуктів життєдіяльності курей (гною) та їх решток у навколишнє середовище, а саме, у відкритий грунт, воду та повітря. Вказаним рішенням також було приписано ОСОБА_2 припинити господарську діяльність, яка спричиняє незручності для сусіда - забруднення ґрунту, води та повітря (а.с.34, том 1). 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Доводи апеляційної скарги зазначають про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка є не є власником чи співвласником житлового будинку із господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і не має відношення до самочинного побудованого сараю.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 (а.с.87, том 1), 16.10.1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, після реєстрації якого чоловікові та дружині присвоєно прізвище ” ОСОБА_7 ”.
З договору дарування від 10.04.1996 року (а.с.85-86, том 1), вбачається, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №549618 від 03.11.2009 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 7424955100:01:016:0408, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1294 га. Згідно плану-схеми суміжних земельних ділянок, дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 (а.с.88,240, том 1).
Рішенням двадцять шостої сесії Сосницької селищної ради Чернігівської області від 15.04.2009 року ОСОБА_2 безкоштовно передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 0,1294 га (а.с.35, том 2).         
В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, в тому числі, і висновком судового експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4002/19-24 від 18.03.2020     року    (а.с.230-244, том 1),    висновком    судового    експерта №03-14/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), що в матеріалах цивільної справи та додатково наданих матеріалах відсутні будь-які дозвільні документи на проведення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будівельних робіт по будівництву сараю за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із Законом України ”Про регулювання містобудівної     діяльності”,     будівля     збудованого     сараю     являється самочинною. 
Судом першої інстанції в ході розгляду даної справи було встановлено, що спірний сарай було самочинно збудовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі.    
Вважаючи свої права порушеними, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з врахуванням заяви від 13.05.2020 року (а.с.75-80, том 2), просив суд ухвалити судове рішення про знесення за рахунок відповідачів самочинно збудованого ними сараю, шириною 6,2 м та довжиною 25,2 м, що знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За теоретичним визначенням ”відповідач” - це особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.
Відповідно до ч.2 статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відносно того, що оскільки власником житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , то у задоволенні вимог позову до ОСОБА_3 необхідно відмовити, є необґрунтованими. Оскільки судом в ході розгляду даної справи було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що спірний сарай було самочинно збудовано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто, права позивача ОСОБА_1 було порушено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .       

Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги заявленого позову до відповідача ОСОБА_2 , оскільки між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача не встановлено межі земельних ділянок в натурі, і за даних обставин, є передчасним вести мову про порушення прав позивача зведенням самочинно збудованого сараю.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного. Вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку судового експерта Чернігівського відділення Київського     науково-дослідного     інституту      судових     експертиз     за результатами  проведення  судової будівельно-технічної експертизи №4002/19-24  від  18.03.2020  року  (а.с.230-244,  том 1), висновку судового експерта №03-14/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), якими підтверджується порушення прав позивача зведенням відповідачами самовільно побудованого спірного сараю.   

Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріали справи не містять в собі доказів на підтвердження тих фактів, що відповідачем ОСОБА_2 при будівництві сараю були істотно порушені будівельні норми і правила, і що спірний сарай було побудовано із порушенням протипожежних, санітарних та екологічних вимог законодавства України. Доводи апеляційної скарги зауважують, що жодна проведена по справі експертиза, як і матеріали справи, не підтверджують тих обставин, що спірний сарай використовується в якості курятника, і що продукти життєдіяльності курей попадають у відкритий грунт, воду, повітря. Доводи апеляційної скарги стверджують, що в матеріалах справи відсутні докази того, що самочинно збудоване господарське приміщення порушує права позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що жодна проведена по справі експертиза не підтверджує факту затоплення земельної ділянки позивач з вини відповідачів. При цьому, фундамент під новий сарай ОСОБА_2 залив на місці фундаменту від старого сараю, і єдиною  відмінністю по розмірам між новим та старим сараями є довжина, новий сарай став довшим, ніж старий сарай, але більша довжина нового сараю не впливає на його розміщення відносно уявної межі між земельною ділянкою ОСОБА_2 і земельною ділянкою позивача.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного. Вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку судового експерта Чернігівського відділення Київського     науково-дослідного     інституту      судових     експертиз     за результатами  проведення  судової будівельно-технічної експертизи №4002/19-24  від  18.03.2020  року  (а.с.230-244,  том 1), висновку судового експерта №03-14/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), якими підтверджується порушення прав позивача зведенням відповідачами самовільно побудованого спірного сараю. Зазначеними висновками судових експертів підтверджуються обставини, що самовільно збудоване відповідачами спірне господарське приміщення порушує права позивача, зазначені ним у позовній заяві, оскільки спірний сарай збудовано відповідачами із порушенням будівельних, протипожежних, санітарних норм (а.с.230-244, том 1, а.с.171-217, том 2). Вказані висновки судових експертів відповідачами в ході судового розгляду даної справи належними та достатніми доказами, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, не спростовано. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.          

Доводи апеляційної скарги стверджують, що за ухвалою суду першої інстанції була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експерту ТОВ ’’СіверЕкспрес’’, проте, дану експертизу виконував не експерт ТОВ ’’СіверЕкспрес’’, а судовий експерт ОСОБА_4 , якій проведення експертизи не призначалось. Доводи апеляційної скарги вказують, що в даному випадку була порушена ’’Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень’’, затверджена Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскільки ТОВ ”СіверЕкспрес” не входить до переліку суб`єктів судово-експертної діяльності, визначених статтею 7 Закону України ”Про судову експертизу”, а ухвалою суду судовому експерту Тарасовській В.В. проведення додаткової експертизи не призначалось, то і висновок експерта №03-14/20 від 04.06.2020 року судового експерта Тарасовської В.В. є недопустимим доказом.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року, виходячи із наступного.   
Відповідно до приписів ч.1 статті 7 Закону України ”Про судову експертизу”, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.139-140, том 2), ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.06.2020 року, з врахуванням ухвали Сосницького районного суду Чернігівської області від 08.07.2020 року (а.с.159, том 1), було задоволено клопотання позивача та призначено по справі проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, виконання якої доручено експерту ТОВ ”СіверЕкспрес”, що знаходиться за адресою: вул.Мстиславська,9, офіс 13, каб.112, в м.Чернігові, поштовий індекс 14000.  
30.10.2020 року (а.с.170, том 2) ТОВ ”СіверЕксперт”  на адресу суду першої інстанції було надано висновок експерта №03-14/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), виконаний судовим експертом ОСОБА_4 , згідно ухвали Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.06.2020 року про призначення додаткової судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі №745/342/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.
За інформацією Міністерства юстиції України, що знаходиться за посиланням: https://rase.minjust.gov.ua/, ОСОБА_4 є атестованим судовим експертом організації ТОВ ”СіверЕксперт”, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 
Приймаючи до уваги вищенаведене, наявність описки в ухвалі суду першої інстанції від 04.06.2020 року про призначення додаткової судової експертизи, допущеної судом першої інстанції у написанні назви експертної установи, не може бути підставою для визнання, в порядку ч.1 статті  78  ЦПК  України,  висновку   експерта  №03-14/20  за  результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 19.10.2020 року (а.с.171-217, том 2), недопустимим доказом.   

Доводи апеляційної скарги вказують, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, і допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від такої перебудови. Доводи апеляційної скарги зазначають, що будівництвом спірного сараю відповідач ОСОБА_2 порушень прав позивача не допустив, при цьому, позивач не довів необхідності застосування такого заходу, як знесення спірного сараю, і за даних обставин, вимога позову про знесення спірного сараю, є передчасною.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для відмови у задоволенні вимог заявленого позову та скасування оскаржуваного рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.01.2021 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду справи. Апелянтом не надано суду належних та достатніх доказів на спростування висновку рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року про обґрунтованість вимог заявленого позову.     

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів - адвокат Черненок Г.І. надав суду фототаблиці щодо встановлення після ухвалення судом першої інстанції рішення від 04.01.2021 року на даху господарської будівлі (сараю) по АДРЕСА_1 додаткових снігоутримувачів, а по периметру будівлі - водовідводу (а.с.108,109, том 3). Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Яровий О.І. в судовому засіданні апеляційного суду пояснили, що проведення вказаних дій відповідачами не є належним усуненням порушень прав позивача самочинно збудованим сараєм, про які позивач зазначає   у   заявленому  позові.  Апеляційний  суд   вважає   за   необхідне зазначити, що надані представником відповідачів фототаблиці (а.с.108,109, том 3), не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.01.2021 року, оскільки відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, на підтвердження тих обставин, що проведені роботи, відображені на вказаних фототаблицях, є належним усуненням порушень прав позивача самочинно збудованим сараєм, про які позивач зазначає у заявленому позові.                  

Відповідно до приписів ч.4 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно роз`яснень, викладених у п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 ”Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах”, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.    

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення. При цьому, в порядку ч.4 статті 367 ЦПК України, рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.01.2021 року змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:  
”Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 384 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 7 680 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат у зв`язку із проведенням судових експертиз; 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 7 680 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат у зв`язку із проведенням судових експертиз; 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги’’.
В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04.01.2021 року необхідно залишити без змін. 

Апеляційному суду позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ЧН №016398 від 24.02.2021 року адвокатом Яровим О.І. ОСОБА_1 по даній цивільній справі в Чернігівському апеляційному суді (а.с.65, том 3), договір-доручення за №0016398 від 24.02.2021 року на участь захисника у даній цивільній справі (а.с.66, том 3), квитанцію №016398 від 24.02.2021 року про сплату ОСОБА_1 6 000 грн. адвокату Яровому О.І. на виконання юридичної (правової) допомоги по веденню даної цивільної справи №745/342/19 (а.с.67, том 3), розрахунок - калькуляцію на суму 6 000 грн. за ведення цивільної справи №745/3452/19 в Чернігівському апеляційному суді (а.с.68, том 3).                  
Виходячи із приписів статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, ч.2 статті 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання представника відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в порядку ч.5 статті 137 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1,ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення. 

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:  
”Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 384 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 7 680 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат у зв`язку із проведенням судових експертиз; 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 7 680 грн. в рахунок відшкодування понесених судових  витрат  у  зв`язку  із  проведенням  судових  експертиз; 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги’’.

В іншій частині рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 січня 2021 року залишити без змін. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.  

Дата складення повної постанови - 22.06.2021 року.  

Головуючий:                                           Судді: