ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/112/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/2642/19 Категорія: 304080000 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ::

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач) 
Суддів                 Єльцова В.О., Василенко Л.І.
        
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»;
відповідач - ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Кондрацької Н.М.  в Придніпровському районному суді м. Черкаси 19.10.2020 року,у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

11 листопада 2019 року позивач - Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « Український страховий стандарт» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.07.2017 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АМ/0545689.
Представник позивача вказує у позовній заяві, що згідно даного полісу позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника пов`язану з експлуатацією автомобіля Citroen державний номер НОМЕР_1 (забезпечений автомобіль). 
07.02.2018 року в м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Citroen державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Тоуоtа державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . 
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2019 року відповідача по справі - ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП. 
Позивач у позовній заяві посилається на те, що подія, яка відбулась 07.02.2018 року в м. Черкаси за участю забезпеченого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , є страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», то відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», 08.01.2019 року позивачем було отримано повідомлення про настання страхового випадку від постраждалої особи ОСОБА_4 .
31.01.2019 року ТОВ «БРІТІШ АВТО КЛАБ АСІСТАНС» складено звіт № 21552, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Тоуоtа, державний номер НОМЕР_2 становить 225 183,34 грн.
Позивачем складено Страховий акт № 8864 від 08.10.2019 року і на його підставі та згідно заяви про виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, відповідно до норм ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем платіжним дорученням № 5568 від 09.10.2019 року перераховано страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.
Представник позивача посилається на те, що згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0545689, а саме розділу 6 Полісу встановлено: Документ, що посвідчує особу (для пільговика документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу - пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 від 08.02.2016 року, яке належить ОСОБА_3 . 
В позовній заяві представник позивача вказує, що транспортним засобом Citroen, державний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо - транспортної пригоди керував ОСОБА_1 .
Посилаючись на вимоги ст.ст. 13.2, 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в сумі 50 000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Український  страховий стандарт» до  ОСОБА_1  про компенсацію страхового  відшкодування  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Український страховий стандарт» 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржила рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 20.11. 2020 року вх. № 32993/ 20. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі, що рішення суду є незаконним, та підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначається, що, приймаючи рішення про компенсацію страхового відшкодування, судом не враховано, що згідно до п.13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю ІІ групи, особа яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно, та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить, до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. 
Скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 керував автомобілем без мети надання будь-яких платних послуг. 
Судом також не досліджені обставини, викладені у відзиві відповідача, а саме те, що в доданому позивачем страховому акті № 8864 від 08.10. 2019 року, вказано про можливість регресного позову- так; підстава для регресного позову: фактичний водійський стаж винуватця не відповідає даним у полісі.
У довідці, наданій позивачем, про дорожньо - транспортну пригоду від 07.02.2018 року вказано, що водійське посвідчення ОСОБА_1 , датоване 30.08. 2016 року. 
Однак, скаржник зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності, оскільки згідно водійського посвідчення ОСОБА_1 категорія В дійсна з 26.06. 2012 року. Дата видачі посвідчення 30.08. 2016 року це - дата поновлення водійського посвідчення, оскільки у 2016 році перше водійське посвідчення у відповідача ОСОБА_1 було викрадене. 
За таких обставин, скаржник вважає, що умови Полісу № АМ/0545689 про заборону допуску до керування особи з водійським стажем менше 3-х років не порушено.
Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. 
Судом дана обставина взагалі не прийнята до уваги, не враховано стан відповідача, його матеріальне становище, наявність інвалідності, наявність дітей на утриманні та інші обставини, вказує скаржник в апеляційній скарзі.
Скаржник  просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти  нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного  товариства « Страхова компанія « Український  страховий стандарт» до  ОСОБА_1 . 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без повідомлення  сторін.
Справа призначена Черкаським апеляційним судом до розгляду в порядку письмового провадження на 09 лютого 2021 року.
На адресу Черкаського апеляційного суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 про перенесення розгляду апеляційної скарги у зв`язку із тим, що його представник отримали травми та перебуває у травмпункті. Всі підтверджуючі документи відповідач вказав надасть суду на підтвердження перебування на лікуванні представника відповідача. 
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 не звертався до суду апеляційної інстанції із заявою чи клопотанням про розгляд справи за участі сторін, з їх викликом в судове засідання.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного повідомлення сторін про розгляд справи, оскільки справа розглядається в порядку письмового провадження без участі сторін, що передбачено нормами ЦПК України.
        Заслухавши доповідь судді-доповідача,  переглянувши та вивчивши  матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про компенсацію страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог позивача щодо стягнення 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 
Суд при вирішенні даного питання компенсації страхового відшкодування послався на вимоги ст. 1166 ЦК України, п. 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки вважає , що висновки є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України.
У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Як вбачається  із матеріалів справи  та встановлено  судом   06.07.2017 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АМ/0545689, згідно якого застраховано цивільно-правову відповідальність ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», пов`язану з експлуатацією автомобіля Citroen державний номер НОМЕР_1 ( а. с. 11). 
Згідно даних довідки № 3018039411520407 вбачається, що 07.02.2018 року о 08 год. 05 хв. у м. Черкаси, перехрестя вул. Подолинського - Надпільна, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Citroen C1», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 16.11 ПДР. ( а. с. 7, 8)
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 , 07.02.2018 року о 08 год. 00 хв. в м. Черкаси, перехрестя вул. Подолинського - Надпільна, керуючи автомобілем «Citroen C1», д/н НОМЕР_1 , не впевнився в безпечності, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», д/н НОМЕР_2 , що рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п.2.3 «б», п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, та винним визнано ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП. Адміністративну справу закрито у зв`язку зі збігом строків притягнення до адміністративної відповідальності ( а. с. 9 - 10).
15.01.2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» отримано повідомлення про настання страхового випадку від водія ОСОБА_4 ( а. с. 42 - 43). 
Згідно даних звіту № 21552 від 31.01.2019 року, складеного ТОВ «БРІТІШ АВТО КЛАБ АСІСТАНС», вартість відновлювального ремонту автомобіля Тоуоtа, державний номер НОМЕР_2 становить 225 183,34 грн. ( а. с. 14). 
Із даних Страхового акту № 8864 від 08.10.2019 року, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» ( а. с. 12) та заяви ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування від 15.01.2019 року( а. с. 44) вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» перерахувало ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується даними платіжного доручення № 5568 від 09.10.2019 року ( а. с. 45).
Відповідно до розділу 6 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0545689 встановлено, що документ, який посвідчує особу (для пільговика документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу) - пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 від 08.02.2016, яке належить ОСОБА_3 ( а. с. 11). 
Звертаючись у суд із даними позовними вимогами позивач Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « Український страховий стандарт» посилався на пункт 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь страхової компанії 50 % виплаченого страхового відшкодування.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно пункту 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
У відповідності до п. 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що аналіз правових норм дає суду підстави вважати, що на відповідача, який є винуватцем дорожньо - транспортної пригоди, і на якого не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу, необхідно покласти обов`язки компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50000 грн.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що за кермом забезпеченого транспортного засобу перебував відповідач ОСОБА_1 , та саме з його вини 07.02. 2018 року була скоєна дорожньо - транспортна пригода, що підтверджується даними копії постанови від 15 березня 2019 року, тому є суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги страхової компанії підлягають задоволенню, оскільки страховий поліс згідно договору укладений із власником автомобіля ОСОБА_3 - матір?ю відповідача, яка є пенсіонеркою та передала керування автомобілем ОСОБА_1 . 
За таких обставин, посилання скаржника, що він є інвалідом ІІ групи, керував автомобілем без мети надання будь - яких платних послуг, не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки не відповідач ОСОБА_1 є власником автомобіля, та не він є особою, яка згідно страхового полісу застрахувала відповідальність за настання страхового випадку у ПрАТ «СК Український страховий стандарт». 
Як  зазначалось вище у постанові, згідно із вимогами  п.13.2 ст. 13 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
Приймаючи до уваги вказані норми закону, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача, оскільки є всі підстави вважати, що саме із відповідача ОСОБА_1 , як винуватця у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, але який не є власником транспортного засобу, підлягає стягненню сума страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 50 000 грн. 
В силу викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в даній справі про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 
З огляду на вище викладене, апеляційний суд не погоджується із доводами скаржника , що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач по справі керував автомобілем без мети надання будь - яких платних послуг, та те, що судом не досліджені обставини, які викладені ним у відзиві на позовну заяву, оскільки право на стягнення 50 відсотків страхового відшкодування у позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український  страховий стандарт»  виникло на підставі вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та норм цивільного законодавства, які не спростовано відповідачем та не надано належних доказів щодо звільнення відповідача від відшкодування коштів страховій компанії. Тому посилання представника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права є необґрунтованими, не підтверджено належними доказами, та не вказано, які норми судом порушено, та що слід застосувати суду згідно вимог закону до правовідносин, які виникли між сторонами.
      Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції помилково вказано, що задоволено частково позовні вимоги позивача, які судом задоволено повністю, оскільки стягнуто 50000 гривень з відповідача на користь позивача, але при цьому, суд вказав, що відмовив у задоволенні позову в частині стягненні з відповідача сплаченого судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору. 
Так, дійсно судом вірно відмовлено у стягненні судових витрат за сплачений судовий збір з відповідача ОСОБА_1 , але суд першої інстанції помилково вказав, що сплачений судовий збір, який відносить до судових витрат, є позовними вимогами про стягненні яких просить позивач у позовній заяві. 
Тому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання в рішенні щодо «відмови у задоволенні позову в частині стягнення сплаченого судового збору», оскільки суд відмовив у стягненні судових витрат, а не позовної вимоги за сплачений судовий збір. 
Як вбачається із матеріалів справи рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржувалось, в тому числі і щодо відмови у стягненні сплаченого судового збору за подання позову на користь позивача.
         За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення суду  є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі  доводами  не вбачається, тому рішення суду  першої інстанції слід  залишити без  змін, а   апеляційну скаргу  без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Єльцов В. О. 

Василенко Л. І.