ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2021 р.           Справа№ 911/2989/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Демидової А.М. 
 
при секретарі  судового засідання Островерхої В.Л.
за участю представників сторін зазначених в протоколі судового засідання від 25.05.2021
розглянувши у відкритому  судовому засіданні  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія»  на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 про забезпечення позову за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс»                                    
у справі № 911/2989/20 (суддя Наріжний С.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс»                                   
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія»                                    
про  стягнення 1 437 768,77 грн   
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» про стягнення 1 265 546,36 грн основного боргу, 62 049,46 грн відсотків за користування грошовими коштами та 110 172,95 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договорів про надання робіт: № 17/17 від 15.06.2017, № 4/18 від 22.01.2018, №7/18 від 23.04.2018, № 17/18 від 06.06.2018, № 20/18 від 22.08.2018, № 10/19 від 02.01.2019, № 3/19 від 02.09.2019, в частині оплати за виконані роботи. Крім того, позивачем на суму основного боргу нараховані 62 049,46 грн відсотки за користування грошовими коштами та 110 172,95 грн інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.   
Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2021 у справі №911/2989/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» 1 157  669,53 грн основного боргу, 52  610,34 грн 3% річних, 90  540,92 грн інфляційних втрат та 19  512,31 грн судового збору. В частині стягнення 107 876,83 грн основного боргу, 9 439,12 грн 3% річних та 19 632,03 грн інфляційних втрат суд відмовив.
26.01.2021 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що зареєстроване за відповідачем, а саме: виробничий комплекс, який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 3, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: Пилорама літ «А-1» площею 152,3 кв.м., столярний цех літ «б» площею 151,2 кв.м., пилорама площею 126 кв.м. та заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна, а також на виробничий комплекс, площею 3241,2 кв.м., який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 7, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: склад з рем. фонду та готової продукції площею 1055,4 кв.м., цех по виробництву та виготовленню складових та запасних частин військової техніки загального призначення, площею 1038,7 кв.м., цех по ремонту двигунів вузлів і агрегатів військової техніки, площею 797,8 кв.м., цех спец. робіт, площею 349,3 кв.м.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач посилався на здійснення відповідачем дій, спрямованих на виведення активів підприємства. Як вказував заявник у своїй заяві відповідач неодноразово зловживав своїми процесуальними правами шляхом вчинення дій спрямованих на затягування процесу, а саме: заявлялись клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, а також призначення у справі судової експертизи, які були відхилені судом, заявлявся необґрунтований відвід судді Наріжному С.Ю. від розгляду справи №911/2989/20, у задоволенні якого судом також було відмовлено. 
Як вказував заявник, 25.01.2021 із загальнодоступних джерел Єдиного державного реєстру транспортних засобів йому стало відомо про зникнення інформації щодо 3-ьох транспортних засобів, які належать відповідачу, що, на думку заявника, свідчить про те, що затягування процесу відбувалось задля можливості виведення активів відповідача. 
Крім того, позивач з посиланням на копію досьє відповідача сформованого аналітичною платформою: www.vkursi.pro від 05.10.2020 та від 25.01.2021, доданими до заяви про забезпечення позову, зазначав, що відповідач має тяжке фінансове становище, про що свідчить аналіз показників у звіті про діяльність підприємства за 2019 рік. Так, зобов`язання відповідача на кінець 2019 року становлять 7,84 мільйонів та показник збитків ТОВ «ВАК «Нова технологія» є 193,98 %, що становить 1,85 мільйони. Таким чином, позивач вважає, що наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Крім того, вказані заходи забезпечення позову не порушують права та інтереси третіх осіб.       
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2021 заяву ТОВ «НВК «Техімпекс» про забезпечення позову задоволено повністю. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія», а саме: виробничий комплекс, який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 3, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: Пилорама літ «А-1» площею 152,3 кв.м., столярний цех літ «б» площею 151,2 кв.м., пилорама площею 126 кв.м. та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна; виробничий комплекс, площею 3241,2 кв.м., який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 7, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: склад з рем. фонду та готової продукції площею 1055,4 кв.м., цех по виробництву та виготовленню складових та запасних частин військової техніки загального призначення, площею 1038,7 кв.м., цех по ремонту двигунів вузлів і агрегатів військової техніки, площею 797,8 кв.м., цех спец. робіт, площею 349,3 кв.м.
Приймаючи вказану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням від 26.01.2021 у даній справі позов задоволено частково, в межах суми 1 300 820,79 грн, заявником надано відомості щодо майнового становища відповідача, які свідчать про збитковість діяльності підприємства та можуть додатково свідчити про ускладнення виконання рішення про стягнення заборгованості, на переконання суду першої інстанції ймовірність відчуження відповідачем нерухомого майна на користь третіх осіб може в значній мірі ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Таким чином, відсутність арешту та заборони відчуження майна, належного відповідачу, може призвести до зміни власника майна, що в решті істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених прав позивача.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 про вжиття заходів забезпечення позову. Скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 про вжиття заходів забезпечення позову та винести постанову про відмову у задоволенні заяви ТОВ «НВК «Техміплекс» про забезпечення позову.   
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом не було враховано співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
В порушенням вимог ГПК України місцевий господарський суд не встановив ані вартість арештованого майна, яка перевищує суму, що підлягає сплаті за судовим рішенням, ані майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти дії щодо майна, на яке накладено арешт. Відповідач зазначив, що позивач орендує у нього нерухоме майно за Договором №1/20 від 02.01.2020 та має заборгованість по сплаті орендної плати, розмір якої складає приблизно 2 млн. грн, що значно перевищує ціну позову у даній справі. ТОВ «ВАК «Нова Технологія» пред`явило позов до ТОВ «НВК «Технологія» про розірвання вказаного договору оренди та виселення відповідача, розгляд справи №911/2864/20 наразі триває. 
Таким чином, вжитими судом першої інстанції заходами забезпечення позову позивач незаконно утримує та безоплатно використовує майно відповідача. При цьому, відповідач позбавлений свого права користуватися належним йому майном, використовувати його у своїй господарській діяльності задля отримання прибутку, зокрема для виконання судових рішень. 
Стосовно наданих позивачем відомостей про фінансову діяльність відповідача, то такі дані не є належним доказом, оскільки вони не є загальнодоступними та отримані позивачем незаконним шляхом, а тому є недопустимими згідно приписів ч. 2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Щодо результатів фінансової звітності за 2019 рік, то за умов щоквартальної звітності юридичних осіб, не є належним доказом у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, який би засвідчував актуальний стан справи, що має значення при ухваленні судового рішення. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія»   у справі №911/2989/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.04.2021 об 11 год. 50 хв. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання до 26.03.2021.
06.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив ТОВ «НВК «Техімпекс» на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд апеляційної інстанції поновити строк на подання відзиву у зв`язку із неможливістю своєчасного подання через перебування уповноваженого адвоката Черненко В.А. у відпустці з 17.03.2021 по 29.03.2021 та перебування начальника юридичного відділу Гута Т.В. у період з 13.03.2021 по 28.03.2021 у відпустці у зв`язку з хворобою дитини. Суд апеляційної інстанції з урахуванням наданих позивачем доказів в обґрунтування поновлення строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу, вказаний строк поновив, прийняв до розгляду відзив на апеляційну скаргу. 
У запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ним були доведені належними та допустимими доказами обставини, з якими Закон пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.  
У зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Владимиренко С.В. на лікарняному з 22.03.2021 по 14.04.2021 включно, судове засідання у справі, призначене на 06.04.2021 не відбулося. Після виходу головуючого судді Владимиренко С.В. з лікарняного, справу призначено до розгляду на 27.04.2021. 
Враховуючи подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи  у зв`язку з хворобою представника позивача (про що надана довідка з медичної лабораторії) та знаходження генерального директора з 27.04.2021  по 29.04.2021 у відрядженні, а також клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі №911/2989/20, враховуючи розумність строку, необхідного для повного та всебічного розгляду справи, з урахуванням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеної практики ЄСПЛ, продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20, розгляд справи відкладено на 17.05.2021 о 11 год. 40 хв.   
17.05.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Імперіум» надійшло клопотання про приєднання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Імперіум»  про залучення у справі №911/2989/20 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відмовлено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 розгляд справи №911/2989/20 відкладено на 25.05.2021 об 11 год. 15 хв.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 у зв`язку із перебуванням судді Ходаківської І.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі, 25.05.2021 у відпустці, справу №911/2989/20 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя -    Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Корсак В.А.           Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-аграрна компанія «Нова технологія» на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі № 911/2989/20 прийнято колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Корсак В.А. до провадження.
25.05.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Імперіум», якою останнє повідомило суд апеляційної інстанції про касаційне оскарження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі №911/2989/20, якою заявнику відмовлено у залученні до участі у справі. 
Суд апеляційної інстанції врахував те, що подача касаційної скарги ТОВ «Науково-виробнича компанія «Імперіум» на ухвалу Північного апеляційного суду від 17.05.2021 у справі №911/2989/20 про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Науково-виробнича компанія «Імперіум» про залучення у даній  справі  третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача не є підставою згідно п.17.11 та п. 17.12  Перехідних положень ГПК України для зупинення апеляційного провадження, оскільки до суду касаційної інстанції не направляються всі матеріали справи, а направляються копії матеріалів необхідних для розгляду скарги на ухвалу, яка оскаржується особою, тому не прийняв до уваги заяву ТОВ «Науково-виробнича компанія «Імперіум» від 25.05.2021 №26/05-2020  подану суду апеляційної інстанції до відома.
Представник позивача у судовому засіданні 25.05.2021 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 про забезпечення позову залишити без змін.   
Представник відповідача у судовому засіданні 25.05.2021 підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 про забезпечення позову скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.  
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
У відповідності до ст. 137 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). 
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Подібні правові висновки щодо застосування ст.ст. 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №910/12661/19. 
Проте, в порушення вищезазначеного судом першої інстанції не було надано належної оцінки співмірності, тобто співвідношенню негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.  
Як вже вказувалось, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом заявником (позивачем) не доведено належними та допустимими доказами згідно ст.ст.76,77 ГПК України відчуження відповідачем трьох транспортних засобів з посиланням на дані розміщені на веб-сайті www.vkursi.pro, за якими станом на 05.10.2020 за відповідачем значиться сім транспортних засобів, з яких три транспортні засоби позначені як зняті з обліку у листопаді 2017 та серпні 2019 років у зв`язку з вибраковкою.
Крім того, місцевим господарським судом вірно не враховано у якості підстави для вжиття заходів до  забезпечення позову твердження позивача про заявлені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотання про витребування доказів, призначення судової експертизи та заявлений відвід судді,   оскільки вчинені відповідачем дії є формою реалізації процесуальних прав сторін, передбачених ГПК України.    
Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 дійсно містять копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, які свідчать про наявність у відповідача нерухомого майна, однак заявник в порушення приписів ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України не навів та не довів суду належними та допустимими доказами наявності обставин, з якими Закон пов`язує необхідність застосування  заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна, як-то ухилення відповідача від виконання судового рішення, реалізація нерухомого чи рухомого майна або підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи іпотеки/застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. 
Надані заявником витяги з мережі Інтернет, не засвідчені у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку, не є належними та допустимими доказами згідно ст.ст.76,77 ГПК України, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання судового рішення, або вжиття дій, спрямованих на реалізацію майна.  
Водночас, твердження позивача, наведені в заяві для вжиття заходів до забезпечення позову, про перебування відповідача у важкому фінансовому стані, з посиланням на аналіз показників у звіті про діяльність підприємства за 2019 рік, за яким зобов`язання відповідача на кінець 2019 становлять 7,84 млн, а показник збитків є 193,98%, що становить 1,85млн., відображений в копіях досьє відповідача сформованого аналітичною платформою: www.vkursi.pro від 05.10.2020 та від 25.01.2021, доданими до заяви позивача про забезпечення позову,  неправильно врахованих судом першої інстанції при наведенні в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали в обґрунтування вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а саме: виробничий комплекс, який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 3, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: Пилорама літ «А-1» площею 152,3 кв.м., столярний цех літ «б» площею 151,2 кв.м., пилорама площею 126 кв.м. та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна, а також на виробничий комплекс, площею 3241,2 кв.м., який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 7, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: склад з рем. фонду та готової продукції площею 1055,4 кв.м., цех по виробництву та виготовленню складових та запасних частин військової техніки загального призначення, площею 1038,7 кв.м., цех по ремонту двигунів вузлів і агрегатів військової техніки, площею 797,8 кв.м., цех спец. робіт, площею 349,3 кв.м, оскільки копія досьє відповідача сформованого аналітичною платформою: www.vkursi.pro від 05.10.2020 та від 25.01.2021  не є електронними доказами та їх паперовими копіями  у розумінні ст.96 ГПК України, оскільки не містять електронних підписів, які є обов`язковим реквізитом електронного документа відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 6, ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до ст. 96 ГПК України (станом на дату подачі позивачем до суду заяви про забезпечення позову та прийняття судом першої інстанції ухвали від 28.01.2021 про вжиття заходів забезпечення позову) електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Всупереч ст.ст.13,74 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем не надано суду вказані у даній заяві належні та допустимі докази згідно ст.ст.76,77 ГПК України перебування відповідача у важкому фінансовому стані, звіт про діяльність підприємства-відповідача за 2019 рік, за яким зобов`язання відповідача на кінець 2019 становлять 7,84 млн, а показник збитків є 193,98%, що становить 1,85млн. 
Закон України «Про електронні довірчі послуги», набрав чинності 07.11.2018, тому також підлягає врахуванню судом при з`ясуванні віднесення наданої сторонами інформації з інформаційних Web ресурсів до електронних доказів.
Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
За приписами Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (ст.5 вказаного Закону).
Згідно з ч.ч. 1, 2  ст. 6, ч.1 ст.7  Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»  електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до  Закону України  «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч.ч. 2-6 ст.7  Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»   у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
За приписами ч.ч.  1, 2  ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч.4   ст. 236 Господарського процесуального кодексу України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновки щодо застосування норм, визначених ч. 1 ст. 5, ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг", викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №922/788/19, за якою роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої  статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Водночас у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18 зазначено, що  роздруківка електронної переписки не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1  ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Поряд з цим, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі № 9901/43/19 зазначено, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.
У відповідності до   ст. 7 ГПК України,  правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі   ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту», яка в силу приписів ч. 4 ст. 11 ГПК України використовується господарськими судами як джерело права,  встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно ч. 4  ст. 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.
Згідно ч.4  ст.236 ГПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 щодо розгляду заяви про забезпечення позову вказала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
          За таких обставин, місцевий господарський суд в порушення приписів ст.ст. 136, 137 ГПК України задовольнив заяву ТОВ «НВК «Техімпекс» про забезпечення позову та вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія», а саме: виробничий комплекс, який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 3, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: Пилорама літ «А-1» площею 152,3 кв.м., столярний цех літ «б» площею 151,2 кв.м., пилорама площею 126 кв.м. та заборонив іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна; виробничий комплекс, площею 3241,2 кв.м., який розташований за адресою: вулиця Польова, буд. 7, село Засупоївка, Яготинський район, Київська область: склад з рем. фонду та готової продукції площею 1055,4 кв.м., цех по виробництву та виготовленню складових та запасних частин військової техніки загального призначення, площею 1038,7 кв.м., цех по ремонту двигунів вузлів і агрегатів військової техніки, площею 797,8 кв.м., цех спец. робіт, площею 349,3 кв.м. 
Згідно з ч. 1    ст. 73 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1        ст.        74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1    ст. 86 ГПК України    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.ст.    76,    77 ГПК України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з ч. 1  ст. 271 ГПК України    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. 
Згідно зі  ч. 1 ст. 277 ГПК України    підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова технологія» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 скасуванню, з прийняттям нової ухвали, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Судові витрати за апеляційний перегляді відповідно ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-аграрна компанія «Нова технологія» задовольнити.  
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 скасувати. Прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» про забезпечення позову.   
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (код 32499006, 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-аграрна компанія «Нова технологія» (код 35088581, 07714, Київська область, Яготинський район, с. Засупоївка, вул. Польова, 41) 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору за розгляд апеляційної скарги.   
4. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.               
5. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 28.01.2021 у справі №911/2989/20 повернути до Господарського суду Київської області.   
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний тест постанови складено 31.05.2021. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                А.М. Демидова