ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       21 квітня 2021 року                м. Чернівці                  Справа № 2-2718/11
Провадження №22-ц/822/508/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І. Н., 
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Скрипка С.В.,
заявник: «Державна іпотечна установа»,
стягувач: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит»
боржник: ОСОБА_1 ,
при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року, ухвалену під головуванням судді Слободян Г.М., дата складання повного тексту ухвали невідома, - 

В С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року «Державна іпотечна установа» звернулась до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Обґрунтуванням стало те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.12.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №1177pv11-06.         11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» й «Державною іпотечною службою» було укладено Договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило, а «Державна іпотечна установа» набула право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 1177pv11-06.
На підставі наведеного заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на правонаступника для виконання рішення у справі №2-2718/2011 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1177pv11-06 від 08.09.2006 року в розмірі 209744,98 грн.
В підтвердження вимог додано виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці 17 січня 2012 року у справі №2-2718 2011 р.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.02.2021 року заяву «Державної іпотечної установи» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на його правонаступника – «Державну іпотечну установу».
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та у задоволенні заяви відмовити.
Вважає ухвалу суду незаконною, винесену з порушенням норм процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи і, як наслідок, такою, що є помилковою та необґрунтованою.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає в повній мірі через порушення норм процесуального закону.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12.12.2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №1177pv11-06 в сумі 209744.98 грн, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та «Державною іпотечною установою» було укладено Договір відступлення права вимоги, №17/4В, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило «Державній іпотечній установі» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі й за договором кредиту № 1177pv11-06.
Задовольняючи заяву «Державної іпотечної установи» про заміну сторони у виконавчому провадженні суд першої інстанції помилково направив повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи за адресою АДРЕСА_1 , натомість заявниця зареєстрована і проживає по АДРЕСА_2 , відомості про це містяться в матеріалах справи, через що остання не була повідомлена належним чином про розгляд справи.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Вирішуючи подану заяву по суті колегія суддів погоджується із вірним встановленням обставин судом першої інстанції, додатково встановила наступні обставини та прийшла до наступних висновків.
17.09.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних».
На підставі вищевказаної постанови Правління Національного банку України 17.09.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
17.12.2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Національний банк України прийняв постанову №898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит», а 18.12.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків.
17.01.2012 року Шевченківським районним судом по справі 2-2718 2011р. виданий виконавчий лист (а.с.51), який згідно відмітки в ньому та постанови від 26.09.2018 року у ВП№35149245 (а.с.53) повернутий стягувачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
За змістом ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Положення також застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п. 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
Згідно правового аналізу зазначених норм вбачається, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Отже, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім того, норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року)».
Також відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому, на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття право попередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (ст. 442 ЦПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 55 ЦПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73).
Таким чином, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, слід зазначити про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 55 ЦПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 442 ЦПК України.
Подібних за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у п.6.18 постанови від 16.02.2021 року справа №911/3411/14. 
Вирішуючи питання можливості задоволення заяви «Державної іпотечної установи» колегія суддів відмічає, що назва заяви містить відмінні за вимогою клопотання, а саме про заміну сторони у виконавчому провадженні та заміну стягувача, що, як відзначалося вище, не є тотожнім та залежить від процесуальних положень учасників судового та/або виконавчого провадження.
Таким чином, оскільки на час звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого при наявності виданого виконавчого документа відкритого виконавчого провадження за невиконаним зобов`язанням у цьому спорі не існує, отже заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. 
Про те, оскільки прохальна частина заяви містить єдиний вірний у даному випадку шлях правонаступнику кредитора вживати заходи щодо виконання зобов`язань шляхом заміни стягувача з посиланнями на ст.442 ЦПК України, колегія суддів з метою уникнення зайвого формалізму вважає за можливе її задовільнити з викладенням резолютивної частини ухвали згідно вимог ч.5 ст.442 ЦПК України.
Доводи щодо неповідомлення боржника про заміну кредитора не були перешкодою набуття чинності договором, а встановлені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо відсутності процесуально-правових підстав для заміни стягувача.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 442 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2021 року скасувати.

Заяву «Державної іпотечної установи» про заміну стягувача задовольнити.
Змінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» у виконавчому листі, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці від 17 січня 2012 року у справі №2-2718 2011 р., на його правонаступника - «Державну іпотечну установу».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                         І.Н. Лисак

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                               І.М. Литвинюк