ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р.	Справа № 520/17855/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача Єремченко О.М.,
представника відповідача Міронова А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.02.21 року по справі № 520/17855/2020
за позовом            ОСОБА_1      
до           Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                    
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив:
          - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №4706-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 7468,02 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47034-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 16633,45 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47035-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 42989,22 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900” за податковий період 2020 рік, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.
Рішенням  Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 р. адміністративний позов – задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Позивач,  не погодившись з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.  
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 12 червня 2015 року між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (орендодавцем) були укладені :
- договір оренди           №б/н від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером 6320684500:02:000:0525, площею 16,2847 га (землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля));
- договір оренди №          б/н           від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером 6320684500:02:000:0040, площею 9,0655 га (землі сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля)); 
- договір оренди №б/н           від 12.06.2015 земельної ділянки з кадастровим номером 6320684500:02:000:0341, площею 1,7345 га (землі сільськогосподарського призначення несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями і дворами). 
З метою використання зазначених земельних ділянок за цільовим призначенням, 16.05.2016 позивачем реорганізовано ПП "Агротек" та зареєстровано Фермерське господарство "Агротек" (код ЄДРПОУ 39398667, місцезнаходження: 64819, Харківська область, Близьнюківський район, с. Надеждине, вул. Центральна, 41-Б), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.38-46).
ФГ “Агротрек” задекларувало податкові зобов`язання з орендної плати та сплатило їх за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2016-2020 роки, в тому числі по договорам для ведення фермерського господарства на земельні ділянки площею 16,2847 га, 9,0655 га, 1,7345 га. 
07.05.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими визначено суми податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2020 рік №47036-5505-2027 на суму 7468,02 грн., №47034-5505-2027 на суму 16633,45 грн., №47035-5505-2027 на суму 42989,22грн. 
Оскаржувані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 30.10.2020 (а.с.18,     19).
23.09.2020 Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкову вимогу про стягнення з позивача 67090,69 грн. орендної плати за землю. 
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 23 вересня 2020 року №163802-55 на суму податкового боргу 67090,69 грн., прийняту Головним управлінням ДПС у Харківській області, суд першої інстанції виходив з  відсутності у позивача узгодженого податкового зобов`язання та протиправності направлення на адресу позивача оскаржуваної податкової вимоги.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №4706-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 7468,02 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47034-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 16633,45 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47035-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 42989,22 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900” за податковий період 2020 рік, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області  правомірно, а відтак не підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
За змістом пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 даного Кодексу землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Положеннями ст. 54 ПК України визначено обов`язок нарахування суми податку фізичній особі контролюючим органом шляхом направлення податкового повідомлення - рішення, яке підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення.
За приписами ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Положеннями п. 288.1 ст. 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Пунктами 288.2 та 288.3 ст. 288 ПК визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення її плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 288.5 ст. 288 ПК передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.1); не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2); може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у пп. 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп. 288.5.3).
Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
У відповідності до п. 287.2 ст. 287 ПК України облік фізичних осіб-платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Згідно з п. 286.5 ст. 286 даного Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Положеннями п. 286.1 ст. 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до п. 287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Статтею 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень".
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Аналіз вищевказаних вимог дає підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
В силу вимог ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Як свідчать матеріали справи, на підставі Договорів №б/н від 12.06.2015, укладених з Головним управлінням Держземагентства у Харківській області, ОСОБА_1 отримав в оренду на 49 років земельні ділянки: площею 16,2847 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0525; площею 9,0655 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0040); площею 1,7345 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0341) для ведення фермерського господарства.
Позивач передав вищевказані земельні ділянки у фактичне користування ФГ "Агротрек".
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, позивач вказує на те, що орендовані земельні ділянки фактично використовує юридична особа - ФГ "Агротрек", яка за 2016-2020 вже внесла плату за вищевказані земельні ділянки.
Разом з  тим, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов`язки землекористувача, виникають з моменту реєстрації права оренди або право власності на землю.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, встановлено, що згідно договорів оренди землі №б/н від 12.06.2015 на ОСОБА_1 зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що орендарем земельних ділянок є фізична особа - ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що саме на нього покладено обов`язок сплати орендної плати, відповідно до укладених ним договорів оренди землі.
Факт використання земельних ділянок через створене позивачем ФГ “Агротрек” не змінює статусу позивача як орендаря земельних ділянок та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №808/3798/16 від 28.08.2018 та постанові Верховного Суду у справі №120/4362/18-а від 13.09.2019.
Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо переходу права постійного користування земельною ділянкою до селянського (фермерського) господарства від його засновника, у постанові від 23.06.2020 року по справі №179/1043/16-ц вказала на те, що передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство.
Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18 (№12-205гс18), на яку посилається позивач.
Великою Палатою Верховного Суду задля формування єдиної практики у питанні застосування приписів Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про фермерське господарство", щодо процедури оформлення переходу прав та обов`язків орендаря від фізичної особи до створеного нею фермерського господарства, розглядалася справа №927/79/19, за результатами перегляду якої 30.06.2020 було прийнято постанову.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила:
"Згідно із частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу.
Разом з тим вищенаведеними нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього за нормами Закону України "Про фермерське господарство" переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі.
Отже, в цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, що обмежено частиною першою статті 8-1 Закону України "Про оренду землі", а здійснюється встановлений нормами Закону України "Про фермерське господарство" перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод".
Аналізуючи зазначені висновки Верховного Суду, необхідно зазначити, що їх зміст стосується правил переходу прав та обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди  землі до новоствореного фермерського господарства.
Тоді як, предметом дослідження у вказаній справі є правомірність рішень контролюючого органу, який повинен діяти виключно на підставі, у спосіб та порядку визначеному законом.
Разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотеку, відсутні відомості про зареєстроване речове право на досліджені земельні ділянки щодо ФГ "Агротрек", на відміну від зареєстрованих відомостей про позивача щодо права користування земельними ділянками площею 16,2847 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0525); площею 9,0655 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0040); площею 1,7345 га (кадастровий номер 6320684500:02:000:0341). Вказане не заперечується позивачем. 
Посилання позивача на те, що ФГ "Агротрек" уже сплачені відповідні податкові зобов`язання за дані земельні ділянки,  судова колегія до уваги не бере з огляду на те, що ст. 43 ПК України передбачає можливість повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань за заявою платника.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що податкове повідомлення-рішення податкові повідомлення-рішення від 07.05.2020 року №4706-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 7468,02 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47034-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 16633,45 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900”, №47035-5505-2027 на суму податкового зобов`язання 42989,22 грн. за платежем “орендна плата з фізичних осіб 18010900” за податковий період 2020 рік, прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області  правомірно, а відтак не підлягають скасуванню.
Враховуючи викладені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржувані частині.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року по справі № 520/17855/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова   	

Повний текст постанови складено  24.05.2021 року