Справа № 308/4275/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        19 травня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Міца О.-Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 308/4275/20 (Головуючий: Придачук О.А.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та про визнання права власності на Ѕ частину будинку.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1997 року і від даного шлюбі у них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. 
За час перебування у шлюбі було придбано нерухоме майно – будинок АДРЕСА_1 , шляхом оформлення такого на відповідача ОСОБА_2 згідно договору дарування від 17 грудня 2003 року. Грошові кошти для придбання даного будинку вносились у більшій частині ним, оскільки ним було реалізовано недобудований будинок в АДРЕСА_2 , шляхом оформлення договору дарування на покупця ОСОБА_4 , згідно з договором дарування від 16 грудня 2003 року. З метою поділу спільного майна він звернувся до реєстратора та з отриманих відомостей йому стало відомо що будинок по АДРЕСА_1 подарований відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 згідно договору дарування від 05 лютого 2019 року.
Посилаючись на те, що будинок був придбаний під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, однак у порушення його прав відчужений з метою приховання від поділу просив суд визнати недійсним договір дарування від 05 лютого 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Петрик Н.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з моменту укладення, визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбаченого чинним законодавством для відмови у позові відсутні.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Свида О.Г., які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12.06.1997 року і від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
17 грудня 2003 року на підставі договору дарування укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за №6083, ОСОБА_2 набула у власність майно, а саме будинок АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування нерухомого майна від 05 лютого 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №21, ОСОБА_3 отримала у власність нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 від дарувальника ОСОБА_2 
ОСОБА_2 набула у власність будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, який позивачем ОСОБА_1 не оскаржується і про який йому було відомо.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17 грудня 2003 року, який не ос порений, і вона, як власник, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України розпоряджалась своїм майном на власний розсуд, уклавши договір дарування, яким подарувала будинок ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є правовідносини. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.
ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17 грудня 2003 року, який не оспорюється ОСОБА_1 , та як власник, розпорядилася своїм майном на власний розсуд і подарувала такий ОСОБА_3 і наявність обставин, які б свідчили про недотримання вимог, визначених ст. 203 ЦК України при укладенні оспорюваного договору дарування від 05.02.2019 року та встановлення права власності на Ѕ частину будинку відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його змін чи скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 27 травня 2021 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой