Ухвала
Іменем України

08 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 732/1139/20
Провадження № 51-1759 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу  засудженої ОСОБА_4 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 січня  2021 року щодо 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Городня Чернігівської області, жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої, 
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України;
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Городнянський районний суд Чернігівської області вироком від 10 вересня 2020 року визнав ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Згідно з вироком ОСОБА_4 15 червня 2020 року о 22:15 год, перебуваючи по АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, у ході суперечки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із співмешканцем ОСОБА_5 , умисно завдала останньому удари ножем в грудну клітину та живіт, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 січня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги засуджена, не оспорюючи доведеність її вини та правильність кваліфікацій дій, вважає, що  суд при призначенні покарання належним чином не врахував обставини, що пом`якшують покарання, і дані про її особу. Посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить вирок суду змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину та кримінально-правова оцінка її діянь за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів засудженої щодо суворості призначеного їй покарання та можливості її звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Частиною 2 ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання, а також щодо неможливості звільнення її від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного ОСОБА_4 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких; його суспільну небезпечність, а також дані про особу засудженої, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину та неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, її посередню характеристику за місцем проживання, а також обтяжуючі покарання обставини.
Також, урахувавши обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини, на які  посилається засуджена у своїй касаційній скарзі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винуватою, яке потрібно відбувати реально, мотивувавши належним чином своє рішення.
Колегія суддів убачає, що покарання засудженій призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав для зміни вироку суду, як про це йдеться в касаційній скарзі засудженої, не вбачається
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України.
Чернігівський апеляційний суд, перевіривши подану апеляційну скаргу засудженої, ухвалою від 11 січня 2021 року обґрунтовано залишив рішення місцевого суду без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам т. 419 КПК України.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом у частині визначення виду й розміру призначеного ОСОБА_4 покарання, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, а доводи засудженої про доцільність застосування до неї положень ст. 75 КК України є необґрунтованими. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженої та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від                       10 вересня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 січня  2021 року. Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                             ОСОБА_3