Ухвала
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/3176/20
провадження № 61-5593ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бедринець М. Ю. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 та інших осіб, що з нею проживають, з квартири АДРЕСА_1 .
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Переста Я. О. Відповідач вселилася до спірної квартири ще до моменту укладення згаданого договору, вона не є членом його сім`ї, як і не була членом сім`ї колишнього власника квартири. Тобто наразі без наявних на те підстав відповідач проживає у належній йому квартирі та створює йому перешкоди в користуванні своєю власністю, однак добровільно залишити спірне житло відмовилася.
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2020 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2020 року скасовано. В задоволенні позову відмовлено.
 
02 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 вересня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року, якою відкрито провадження в цій справі, на підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України суд відніс справу до категорії малозначних та вирішив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Предметом позову в цій справі є виселення із житлового приміщення.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про віднесення цієї справи до категорії малозначних.
 
Користуючись при розгляді цієї справи професійною правничою допомогою адвоката Бердинець М. Ю., яку ОСОБА_1 зазначив своїм представником і в касаційній скарзі, заявник повинен був розуміти наслідки віднесення справи за його позовом до категорії малозначних. Однак в касаційній скарзі не наведено доводів про помилковість висновків місцевого суду щодо визнання справи малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали також не містять посилань на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилаючись на постанови Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року у справі № 309/2477/16-ц, заявник навів лише зміст статті 391 Цивільного кодексу України та практику Європейського суду з прав людини, яка не відображена у наведених ним постановах, тому таке посилання не свідчить про неврахування судами правових висновків Верховного Суду і про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Враховуючи, що місцевий суд відніс цю справу до категорії малозначних, тобто оскаржуване заявником судове рішення може бути переглянуте касаційним судом лише за виключних випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, то саме на заявника покладено обов`язок обґрунтування відповідних обставин в касаційній скарзі.
 
Заявником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін справи. Допустимість відкриття касаційного провадження у малозначній справі зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. 
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення в постанові Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1   про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко