Дата документу 31.03.2021 Справа № 337/3428/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/3428/20	Головуючий у 1-й інстанції Сидорова М.В. Повний текст рішення складено 13.11.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/538/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Остащенко О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому з посиланням на ст. 19, 56 Конституції України, ст. 1174, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 11710,80 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 26.02.2019 року інспектором УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Вавіліною С.В. відносно нього винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №947929, згідно з якою він був визнаний винуватим у правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2019р. №337/755/19 (провадження №2-а/337/33/2019) постанову серії ЕАВ №947929 від 26.02.2019р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито. Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2019р. Зазначає, що в зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода. Так, з моменту винесення постанови про адміністративне правопорушення від 26.02.2019р., якою його безпідставно визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, по день набрання рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2019 р. законної сили (11.05.2019р.), яким фактично поновлено його права, він постійно переживав та відчував сильні душевні страждання, оскільки він є відомим у місті Запоріжжі правозахисником, вказані події пригнічували його, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності відобразилось на зниженні його престижу. Для відновлення своїх прав та доведення своєї невинуватості йому необхідно було неодноразово їздити до суду, в той час коли він є особою пенсійного віку, вимушений був змінити звичайний ритм свого життя, думки про несправедливе притягнення його до адміністративної відповідальності не давали йому спокійно спати та працювати. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 11710,80 грн. з розрахунку тривалості притягнення його до відповідальності (2 місяці 15 календарних (10 робочих) днів) та розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (4723 грн. на місяць), що відповідає ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_2 (а.с. 15).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 16) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року (а.с. 82-86) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 1200,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок держави.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, у тому числі позивач в частині відмови, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України у своїй апеляційній скарзі (а.с. 88-97) просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 98).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 05 січня 2021 року (а.с. 107), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 108), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 120-121).
Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 31 березня 2021 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 119, 122-123) всі учасники не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Навпаки, позивач ОСОБА_1 у своєму клопотанні (а.с. 113-114) просив розглянути дану справу за його відсутності. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того в силу ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю учасників цієї справи.
В силу ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі, керувався ст.19, 56 Конституції України ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 2, 4 - 5, 12 - 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 26.02.2019 року інспектором УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Вавіліною С.В. відносно ОСОБА_1 винесена постанова серії ЕАВ №947929 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.
Не погоджуючись з такою постановою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2019р. ЄУН №337/755/19 (провадження №2-а/337/33/2019) його позов до лейтенанта поліції 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Вавіліної С.В. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення було задоволено, постанову серії ЕАВ №947929 від 26.02.2019р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито (а.с. 7-9).
Вказане рішення набрало законної сили 11.05.2019р.
Відповідно до ст. ст. 4 - 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. ст. 12 - 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Так, згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За змістом ч.1 ст.1173, ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу.
П. 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд першої інстанції правильно вважав встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно та був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2019р. постанова інспектора патрульної полції Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача було закрито у зв`язку з безпідставністю притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с. 7-9).
В мотивувальній частині рішення міститься висновок про те, що суду не надано жодних доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції також правильно врахував, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).
В даному випадку шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.
Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019р., справа № 569/1799/16-ц.
Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя, що відповідно свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою.
З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу.
Доводи представників відповідачів щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги у цій справі, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав.
Водночас, при ухваленні даного рішення, суд першої інстанції правильно врахував правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17, та вважав, що в даному випадку спричинена позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України.
Так, ст. 1176 ЦК України визначає спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Виходячи з положень Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінального процесуального кодексу України, Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015р. №73 (в редакції наказу Національної поліції України від 31.10.2016р. №1114), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, до функцій якого належить, зокрема, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстав для застосування в даному випадку положень ст. 1176 ЦК України немає.
Суд першої інстанції також правильно не знайшов підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, яка передбачає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
В даному випадку моральна шкода ОСОБА_1 заподіяна внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, тобто службовою особою органу державної влади, який, як вже зазначалось, не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. При цьому, ОСОБА_1 не перебував ні під слідством, ні під судом. У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції правильно встановив, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 13 вказаного Закону відсутні.
Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції правильно врахував, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Керуючись приписами ст. ст. 23, 1174 ЦК України суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, правильно врахував обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану.
Очевидним та таким, що не потребує доказуванню, є те, що протиправне притягнення особи до адміністративної відповідальності, навіть якщо особа у межах провадження про притягнення її до адміністративної відповідальності не понесла певних матеріальних втрат, фізичних ушкоджень, провокує у неї негативні моральні переживання, занепокоєння, для відновлення порушеного права особа має витрачати час, у зв`язку з чим змінюється сталий спосіб та ритм життя.
Так, суд першої інстанції правильно врахував тривалість душевних страждань позивача, а саме що від дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 26.02.2019р. до дня ухвалення судового рішення про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - 10.04.2019р. пройшло півтори місяці, а до дня набрання судовим рішенням законної сили 11.05.2019р. – 2 місяці 15 днів. Для відновлення свого права позивач вимушений був звертатись до суду, приймати участь в судовому засіданні, в той час коли він є пенсіонером, що свідчить про зміни його звичайного ритму життя та душевні переживання та страждання.
На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно вважав, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 1200,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.
Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 11710,80 грн. суд першої інстанції правильно вважав суттєво завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи позивача про те, що у даних правовідносинах в основу розрахунку моральної шкоди повинен покладатися розмір мінімальної заробітної плати на 2020 рік в сумі 4723 грн. за кожний місяць перебування під слідством чи судом, як це передбачено ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд першої інст. Анції правильно не прийняв до уваги у цій справі, оскільки, як вже зазначалось, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.13 вказаного Закону відсутні.
Визначаючи порядок стягнення з держави моральної шкоди, яка спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Держава Україна є учасником цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. ст. 2, 170 ЦК України). Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Кабінетом Міністрів України від 15.04.2015р. №215).
Таким чином, спричинена позивачу моральна шкода підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача у цій справі підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції правильно врахував у цій справі вищезазначені правові висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч.4 ЦПК України.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі в частині його задоволення.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем Департаментом патрульної поліції Національної поліції України апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України рішенням вирішено у цій справі питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.04.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.