ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2021 р.                                                         Справа №914/2164/20

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді          Матущака О.І.
суддів:          Бонк Т.Б.
          Якімець Г.Г.
          
без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу                    Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ 
на рішення                                                  Господарського суду Львівської області від 26.10.2020, повний текст – 02.11.2020 (суддя Сухович Ю.О.)
у справі                                                   № 914/2164/20
за позовом                                                   Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача                                        Міського комунального підприємства “Жидачівтеплокомуненерго”, м.Жидачів Львівська область
про                                                            стягнення 111 869,23 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Суть спору.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Міського комунального підприємства “Жидачівтеплокомуненерго” про стягнення   111 869,23 грн заборгованості, з яких 7 698,13 грн інфляційних втрат, 18 670,66 грн 3% річних, 85 500,44 грн пені.
Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по договору №6520/18-ТЕ-21 від 08.10.2018, оскільки оплату за переданий газ споживач здійснював несвоєчасно.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Міського комунального підприємства “Жидачівтеплокомуненерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  59 850,31 грн пені, 18 670,66 грн 3% річних, 7 698,13 грн інфляційних нарахувань та 2 102,00 грн судового збору. В решті позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено неналежне виконання зобов`язання відповідачем, що стало наслідком нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
В частині відмови у стягнення пені у розмірі 25  650,13 грн. рішення суду обґрунтоване наявністю підстав для зменшення пені на 30% від заявленої суми.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні пені у розмірі 25  650,13 грн. У своїй апеляційній скарзі покликається на те, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. При цьому, неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не може покладати на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав викладених у ньому. 
Інших клопотань, заяв в порядку  ст.207 ГПК України  сторонами заявлено не було.          
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ та повідомлено сторін про розгляд справи у письмовому провадженні без виклику сторін.
Фактичні обставини справи.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 08.10.2018 між ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (постачальник) та Міським комунальним підприємством “Жидачівтеплокомуненерго” (споживач) було укладено договір №6520/18-ТЕ-21 постачання природного газу. 
За цим договором постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. До договору неодноразово вносились зміни, про що сторони підписували додаткові угоди, зокрема, стосовно обсягу постачання газу, стосовно ціни газу.
Відповідно до п. 5.1. додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до договору постачання природного газу від 08.10.2018 №6520/18-ТЕ-21, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за переданий природний газ мав відбутися до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, за поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався в повному обсязі. 
Водночас підставою для звернення позивача з цим позовом до суду є допущення відповідачем прострочень оплати за спожитий газ.
Оцінка суду.
Враховуючи вимоги ст. 269 ГПК України щодо розгляду вимог в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення 59 850,31 грн пені, 18 670,66 грн 3% річних, 7 698,13 грн інфляційних нарахувань.
Суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 25  650,13 грн., оскільки такі вимоги обмежені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.  
Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за вищевказаним договором виконав повністю, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.
Водночас відповідач свої зобов`язання за вказаним договором поставки виконав невчасно, що і стало підставою звернення до суду, зокрема, щодо стягнення пені.  
Згідно ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання  зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.        
Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Необхідно зазначити, що відповідно до приписів ч.1 ст. 626, ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, право на нарахування пені сторони узгодили у п. 7.2. додаткової угоди №4 від 23.11.2018 до договору постачання природного газу від 08.10.2018 №6520/18-ТЕ-21, згідно якого визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що пеня в розмірі 85 500,44 грн нарахована обґрунтовано. 
Водночас на підставі клопотання відповідача, місцевий господарський суд зменшив пеню на 30%.
Щодо вказаного клопотання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд повинен об`єктивно та комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19).
Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про необхідність врахування таких обставин при зменшенні пені на 30%: 
- ступінь виконання основного зобов`язання; 
- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію;
- погашення основного боргу за договором здійснено в значній мірі коштами, які були перераховані позивачеві з бюджету на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256;
- відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором;
- відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;
- стягнення пені не є основним доходом АТ НАК «Нафтогаз України» і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність;
- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
А отже, рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені на 30% від заявленого розміру та стягнення з відповідача пені у розмірі 59 850,31 грн, є законним та обґрунтованим. 
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України, 

Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.2020 у справі №914/2164/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

2.           Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу повернути  до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                                О.І. Матущак

Судді                                                                                                    Т.Б. Бонк 

                                                                                                              Г.Г. Якімець