У Х В А Л А
25 травня 2021 року
м. Київ
справа № 1-10/2004
провадження № 13-82зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 
перевірила заявузасудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2004 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 19жовтня 2004 року, ОСОБА_18 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115, пунктами «1», «9», «13» ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_18 (заява 78638/17) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_18 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами, у якій просить судові рішення скасувати, 
а кримінальну справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для постановлення нового рішення, яке б відповідало Конвенції в частині призначеного  йому покарання.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_18 необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є – встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
01 квітня 2021 року ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_18 (заява 78638/17), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_18 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 
19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutioinintegrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
Щодо ОСОБА_18 таке повне відновлення попереднього юридичного стануне 
є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_18 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 
2004 року та ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2004 року за виключними обставинами.
Заяву ОСОБА_18 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню 
не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                         ОСОБА_1 
Судді:                                     ОСОБА_2                                             ОСОБА_10 
ОСОБА_3                                           ОСОБА_11 
ОСОБА_4                                                ОСОБА_12 
ОСОБА_5                                            ОСОБА_13 
ОСОБА_6                                                    ОСОБА_14  
ОСОБА_7                                                 ОСОБА_15 
ОСОБА_8                                        ОСОБА_16 
ОСОБА_9                                                ОСОБА_17