КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 761/1316/21
провадження № 22-ц/824/6264/2021
 
14 квітня 2021 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Товариства обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою представника Товариства обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані» - адвоката Чуйко Світлани Михайлівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року у складі судді Рибака М. А.,
встановив:
 
16.01.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Товариства обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані» (  далі  - ТОВ  «Ренесанс Компані») , Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» (ТОВ  «Світ Фінансів») , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д. В. про захист прав споживачів.
Посилалась на ті підстави, що 02.04.2008 між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 125/П/73/2008-840 та договір іпотеки №125/П/73/2008-840, згідно якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Позивачем  здійснювалось   вчасне   погашення  заборгованості по  кредитному  договору  до кінця 2015 року.  В  подальшому,  у зв`язку з  порушенням  строків погашення  заборгованості,   банк  неодноразово  намагався позбавити її права  власності на  належне  їй майно.
29.05.2020,  у зв`язку із закінченням процедури ліквідації ВАТ КБ «Надра», відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N216952, укладеного між Банком та ТОВ «Світ  Фінансів» замінено ПАТ КБ «Надра» на нового кредитора ТОВ «Світ Фінансів».
20.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1968, укладений між ТОВ «Світ Фінансів» (продавець) та ТОВ «Ренесанс Компані» (покупець) та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №54674349 від 20.10.2020 за ТОВ «Ренесанс Компані» на квартиру, що належала  позивачу.
Вважає, що рішення  приватного нотаріуса про реєстрацію  права власності на   вищевказану  квартиру  за ТОВ  «Ренесанс Компані» є незаконним, оскільки  на  спірну  квартиру  поширюється  дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 
Крім цього,  іпотекодержателем  не  було  дотримано  вимог Закону  України «Про іпотеку» щодо направлення  іпотекодавцю   письмової  вимоги про  усунення  порушень за зобов`язанням.
Посилаючись на   вказані  обставини,  позивач  просила визнати: недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1968 від 20.10.2020, укладений між ТОВ "Світ Фінансів" та ТОВ "Ренесанс Компані";  протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д. В. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на  квартиру АДРЕСА_1    за ТОВ "Ренесанс Компані";  скасувати рішення про державну реєстрацію права власності № 54674349 від 20.10.2020 на вказану  квартиру за ТОВ "Ренесанс Компані" ; відшкодувати   моральну  шкоду в розмірі 500 000 грн. 
22.01.2021   ОСОБА_1 звернулась до  суду з заявою про  забезпечення  позову,  в якій просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним  реєстраторам прав на  нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують  функції  державного  реєстратора прав  на нерухоме майно, зокрема:  Міністерству юстиції України   та його  територіальним  органам, нотаріусам та іншим органам  чи особам,  які виконують  функції  державної реєстрації прав на  нерухоме майно, вчиняти  будь-які реєстраційні дії ( реєстрацію  прав власності, скасування  реєстрації  права власності та інших  речових прав,  у тому числі,  реєстрацію правочинів  щодо  відчуження,  передачі у володіння  та користування  третім особам,  внесення  до статутних  капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого  іншого обтяження та інше)  щодо вказаної    квартири,  заборонити ТОВ «Ренесанс Компані» вчиняти  будь-які  дії щодо  перешкоджанню проживанню   ОСОБА_1    та членам  її  сім`ї  в квартирі АДРЕСА_1 , яка на  даний час належить на  праві власності  ТОВ  « Ренесанс Компані».
Зазначила,  що   відповідно  до  довідки  про  реєстрацію місця проживання  особи №13707073 від  09.12.2020 новий  власник  19.11.2020  припинив реєстрацію  її місця проживання. Останній  може  в будь-який момент відчужити квартиру,  викинути речі з квартири,  що  унеможливить  подальше виконання  рішення  в даній справі  та захист її прав  під час дії Закону  України «Про мораторій  на  стягнення  майна  громадян  України,  наданого  як забезпечення   кредитів в іноземній валюті». 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року заяву про забезпечення  позову задоволено частково.
Вжито  заходи забезпечення  позову  шляхом  накладення  арешту на  квартиру  АДРЕСА_1 . 
В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Ренесанс Компані» - адвокат Чуйко Я. В. просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року та стягнути з позивача витрати по сплаті судового збору.
Свої доводи мотивує тим, що заява про застосування заходів забезпечення позову не відповідає вимогам  ч.1 ст. 151 ЦПК України щодо  форми та змісту заяви,  остання не  містить  зазначення  обґрунтування  необхідності  конкретного  заходу  забезпечення  позову, до заяви  не  надано  жодного  доказу,  який би підтверджував, що ТОВ  «Ренесанс Компані»  вчиняє  дії  щодо нерухомого майна та існує  реальна загроза  невиконання  чи утруднення виконання  можливого   рішення  суду. Вжиття  заходів  зустрічного  забезпечення   у розумінні  ч.3 ст.154  ЦПК  України  є не диспозитивним правом  суду,  а його  обов`язком. Вжитий судом захід забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами. 
У  відзиві на  апеляційну  скаргу  представник   ОСОБА_1  - адвокат  Шабанов С. В. просить  залишити  апеляційну  скаргу  без задоволення,  а ухвалу  суду  першої  інстанції  без змін. 
Зазначив, що  судом першої інстанції  було  встановлено  реальність  настання  негативних наслідків  у випадку  відчуження  відповідачем майна третім особам. За таких обставин не  заслуговують  на  увагу доводи  апеляційної скарги  відносно того, що  судом не  було  встановлено  існування  реальної загрози  невиконання  чи утруднення   виконання  можливого  рішення  суду  про  задоволення  позову.
Стосовно  того,  що  судом першої  інстанції не  було   вирішено питання  щодо необхідності застосування  зустрічного забезпечення   зазначив, що  визначена   ч. 3 ст. 154  ЦПК  України  обов`язковість зустрічного  забезпечення  має вичерпний характер  й правовідносини сторін   до вказаного  переліку  не  відносяться.  Суд першої  інстанції  дійшов правильного висновку, що розгляд  судом  заяви про  забезпечення  позову , яка не містить   пропозиції  щодо зустрічного  забезпечення,  не  є порушенням  норм законодавства. Відповідачем  не  апеляційної скарги не  надано  доказів  та розрахунків можливих  збитків, які він  може понести у зв`язку із  забезпеченням  позову.
В судовому  засіданні  представник ТОВ «Ренесанс Компані» та ТОВ "Світ Фінансів"    - адвокат Чуйко Я. В. апеляційну  скаргу  підтримав та просив її задовольнити.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились,  про  день, час та місце  розгляду справи  повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається  з  матеріалів справи,  02.04.2008  між  ВАТ КБ «Надра»  та  ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 125/П/73/2008-840 та договір іпотеки №125/П/73/2008-840, згідно якого майновим поручителем передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
29.05.2020   між ПАТ «КБ  «Надра»  та  ТОВ «Світ Фінансів» укладено  договір  про  відступлення прав вимоги (а.с.16).
20.10.2020  між  ТОВ «Світ Фінансів» та ТОВ  «Ренесанс Компані»  укладено  договір  купівлі-продажу  нерухомого майна  (а.с.  19). 
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що державний реєстратор  приватний нотаріус  Пономарьова Д. В.  прийняла рішення про державну реєстрацію права власності від 20 жовтня  2020 року, індексний номер 38750821, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ  «Ренесанс Компані» (а.с.13).
Як зазначила    позивач в заяві про  забезпечення  позову,   у відповідності до  довідки  про  реєстрацію  місця проживання  особи  № 13707073 від 09.12.2020,  новий власник  19.11.2020  припинив  реєстрацію  її  місця проживання   в спірній  квартирі. 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1 та 4 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.
Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.
Виходячи із системного тлумачення норм частин першої і третьої статті 154 ЦПК  України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.
Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
При цьому положення статті 154 ЦПК України не містять прямої вказівки на необхідність вжиття судом заходів зустрічного забезпечення у розмірі ціни позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».
Задовольняючи частково заяву   ОСОБА_1  про забезпечення позову шляхом  накладення  арешту на   спірне  нерухоме майно, суд першої  інстанції  зазначених вимог закону не врахував, не  звернув уваги на ту обставину, що   позивач не  має  зареєстрованого  в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України,  а також   відомостей  щодо належності їй  майна  в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. 
Подана  заява про  забезпечення  позову  не  містила   пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення,  застосування  якого  у відповідності до  ч.3 ст.154  ЦПК  України  було обов`язковим. 
Допущене  судом першої  інстанції   порушення  норм процесуального  права  щодо   вирішення  питання  забезпечення  позову  за  відсутності в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, не вирішення судом питання зустрічного забезпечення є підставою для  скасування  ухвали  суду першої  інстанції  в частині  задоволених вимог  заяви та ухвалення  нового  судового  рішення  про  відмову в задоволенні  заяви  про  забезпечення  позову. 
При цьому  позивач не  позбавлена  права звернутися  з заявою про  забезпечення  позову з одночасною   пропозицією щодо зустрічного забезпечення.
Оскільки  розгляд справи не закінчено,  питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Товариства обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані» - адвоката Чуйко Світлани Михайлівни задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в частині  задоволення  заяви про  забезпечення  позову   скасувати. 
Ухвалити в цій частині  нове  судове рішення  про  відмову в задоволенні  заяви про  забезпечення  позову  шляхом  накладення  арешту на  квартиру  АДРЕСА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового  рішення  складено  19 квітня 2021 року. 
 
Суддя-доповідач:                                                                Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І. М. Рейнарт 
 
                                                                                              Т. А. Семенюк