ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/765/20
Головуючий у першій інстанції – Іващенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/432/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Харечко Л.К.,
суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивач (відповідач) – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач (позивач) – ОСОБА_1 , відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгород – Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року у складі судді Іващенка А.І., повний текст якого складений 04.01.2021 у м. Новгород - Сіверський Чернігівської області,
  
                                           У С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 40 435,90 грн та судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що 24.01.2018 між ТОВ «Сімпл Мані» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № SM-00010122, відповідно до умов якого, Товариство надало відповідачці кредит у сумі 30 000,00 грн під щомісячний процент в розмірі 3,99 %, який обчислюється від загальної суми кредиту, яка складає 38 790,00 грн, що складається з суми кредиту, плати за оформлення договору, загальної суми страхового платежу. Кредит був наданий строком на 36 фактичних місяців, а датою повернення кредиту є 24.01.2021.
Кредитодавець свої зобов`язання виконав, надав кредитні кошти ОСОБА_1 , проте, остання не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені договором.
29.05.2019 між ТОВ «Сімпл Мані» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 20190529, згідно з яким ТОВ «Сімпл Мані» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників. Вказане підтвердив наданою до позову угодою та витягом з реєстру боржників до договору факторингу. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Зазначив, що за період з моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 29.05.2019 позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій, тому, враховуючи положення ст. ст. 525, 526, 530, 599, 611 ЦК України, просив стягнути з останньої борг у сумі 40 435,90 грн, з яких: 9 847,49 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 16 620,41 грн – заборгованість за комісіями (щомісячний процент); 0,00 грн – заборгованість за процентами; 13 968,00 грн – заборгованість за пенею.    
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Сімпл Мані» про визнання недійсними пунктів 2.9, 4.13, 4.14 договору № SM-00010122 від 24.01.2018 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, укладеного між нею і ТОВ «Сімпл Мані», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що пунктом 2.9 договору передбачено 3,99 %, який обчислюється від загальної суми наданого кредиту та нараховується щомісячно, що суперечить частині 1 статті 1048 ЦК України, якою визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.
Зазначала, що пунктами 4.13, 4.14 договору (дострокове погашення кредиту) у сукупності з п. 2.9 (порядок обчислення щомісячного проценту) фактично передбачений механізм скорочення строку дії договору, а не коригування зобов`язань у бік їх зменшення, як це встановлено статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказувала на те, що вона достроково погасила борг в загальній сумі 42 423,25 грн у період з 26.03.2018 по 21.05.2018, проте, позивач не провів коригування заборгованості, як це передбачено статтею 16 Закону. 
Рішенням Новгород – Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № SM-00010122 від 24.01.2018 у розмірі 9 847,49 грн та судові витрати в сумі 511,84 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні його позову та задовольнити її зустрічний позов, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та ненадання належної правової оцінки доводам, викладеним у зустрічному позові.
Доводи скарги зводяться до того, що суд залишив поза увагою те, що п. 2.9 договору суперечить нормам ст. 1048 ЦК України, а отже, мав би бути визнаний судом недійсним, і у випадку визнання його таким, залишилися б лише річні проценти в розмірі 0,001 % річних (п. 2.7 договору).
Пункти 4.13, 4.14 кредитного договору містять не спосіб коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення, а зменшення терміну кредитування без перерахунку зобов`язань зі сплати процентів протягом цього терміну, що суперечить закону. Даний факт суд також не прийняв до уваги, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості у відповідачки, хоча, фактично, сплата ОСОБА_1 суми 42 423,25 грн повністю погашає надану позику.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить її відхилити, вважаючи, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову є об`єктивно обґрунтованим та законним.
Посилається на те, що сплачені кошти в рахунок дострокового погашення кредиту були зараховані кредитором вірно, відповідно до умов кредитного договору, а саме на погашення інших не прострочених зобов`язань по сплаті наступних платежів, починаючи з кінця порядку погашення кредиту згідно з графіком платежів. Сума заборгованості за тілом кредиту зменшувалась на суму достроково погашеної суми платежу, таким чином і відбувалось коригування суми залишку заборгованості за кредитним договором, як того вимагає стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Звертає увагу на те, що сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, ОСОБА_1 підписала його власноруч, проте, вона сама зазначала, що припинила сплату за договором, таким чином, порушивши його умови. Що стосується її тверджень про те, що суд не надав оцінки аргументам, викладеним у зустрічному позові, не відповідає дійсності, адже, відповідачка не надала жодного належного доказу, який би підтверджував її позовні вимоги.
Вислухавши суддю – доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Матеріали справи свідчать, що за договором факторингу № 20190529 від 29.05.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ТОВ «Сімпл Мані» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, у тому числі, щодо кредитного договору № SM-00010122, що підтверджується Витягом з реєстру боржників. 
24.01.2018 між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № SM-00010122 в розмірі 30 000,00 грн.
Так, плата за оформлення договору складала 1 170,00 грн; загальна сума страхового платежу становила 7 020,00 грн за укладення договору добровільного страхування життя № SM-00010122 від 24.01.2018. Також, пунктом 2.5 договору було передбачено, що платежі, визначені в пунктах 2.2 2.3 та сума кредиту, що вказана в пункті 2.1 договору, формують загальну суму кредиту за договором, яка становить 38 790,00 грн (а. с. 7-8). 
Окрім цього, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, річний та щомісячний процент, плату за оформлення договору, порядок повернення та інші суттєві умови (а. с. 3). 
Таку ж інформацію про умови кредитування містить і заява клієнта про надання кредиту (а. с. 5-6).
Із заяви доручення від 24.01.2018 (а. с. 13) вбачається, що ОСОБА_1 доручила ТОВ «Сімпл Мані» перерахувати за рахунок отриманого кредиту суми коштів: 30 000 ,00 грн. на отримання кредиту на її рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України», 7 020, 00 грн на сплату страхового платежу ТОВ «Смарт-Фінанс» та 600, 00 грн на сплату страхового платежу ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». 
Згідно з додатком № 1 Графіку платежів до Договору (а. с. 9)  щомісячний платіж сплачується з 24.02.2018 по 24.01.2021 та становить 2 625, 25 грн, з яких: 1 077, 50 грн (загальна сума кредиту), з яких: 833, 33 грн - сума кредиту; 32,50 грн - плата за оформлення договору, 211, 67 грн - страховка; щомісячний процент – 1 547, 72 грн. 
Оригінали квитанцій, які були надані суду першої інстанції ОСОБА_1 , свідчать, що остання сплатила на рахунок ТОВ «Сімпл Мані» в рахунок погашення кредиту за договором № SM-00010122 від 24.01.2018 за період з 28.02.2018 по 19.11.2018  -  42 423, 25 грн.
Згідно зі ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Кодексу).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів (частина 1 вказаної статті). Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті (частина 2 вказаної статті). Також, протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит (ч. 3  ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»). 
Задовольняючи частково первісний позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та стягуючи лише основну суму боргу за кредитом у розмірі 9 847,49 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка сплачувала кредитні кошти на протязі десяти місяців 2018 року (в період з 28.02.2018 по 19.11.2018) у загальній сумі 42 423,25 грн, частина яких йшла на погашення відсотків, інших платежів та обов`язкового щомісячного платежу. Після того, як вона сама пояснювала, вона припинила повертати кредит, у зв`язку з чим і виникла заборгованість перед кредитодавцем. 
Колегія суддів, приймаючи до уваги дійсні обставини справи, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, та умови договору, погоджується з таким висновком суду, оскільки вважає, що сплачені кошти в рахунок дострокового погашення кредиту були зараховані кредитором у відповідності до умов кредитного договору, а саме на погашення інших, не прострочених зобов`язань по сплаті наступних платежів, починаючи з кінця порядку погашення кредиту згідно з графіком платежів. Сума заборгованості за тілом кредиту зменшувалась на суму достроково погашеної суми платежу, тобто, відбувалось коригування суми залишку заборгованості за кредитним договором, як це і передбачено статтею 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Передбачені договором нарахування річних та щомісячних відсотків, врегульовані таким чином, що фактично не впливають на нарахування відсотків за фактичне користування кредитом при достроковому погашенні кредиту, адже щомісячний процент обчислюється від загальної суми наданого кредиту та не залежить від достроково сплачених грошових коштів.
Що стосується відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за комісіями та пенею, то ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає рішення в цій частині законним і обґрунтованим, а доводів про незгоду з рішенням в цій частині, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Крім того, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції і щодо відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав відсутності фактів порушення законодавства при укладенні оспорюваного правочину.
Як вже зазначалось вище, 24.01.2018 сторони підписали договір факторингу, ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, інформацію про умови кредитування і заяву клієнта про надання кредиту.
Договором факторингу були обговорені усі умови, зокрема, сума кредиту, строк кредитування, процент за користування коштами (річний та щомісячний), плата за оформлення договору, порядок повернення та інші суттєві його умови.
ОСОБА_1 підписала цей договір, а отже, погодилась на запропоновані кредитодавцем умови.   
У строк, встановлений статтею 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач не заявила про відмову від договору, а навпаки, вона отримала кредит, користувалась ним та повертала їх періодично, здійснюючи дострокові погашення.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Суд не встановив підстав для визнання окремих положень договору недійсними, а ОСОБА_1 не довела обставин, на які вона посилалась у зустрічній позовній заяві та апеляційній скарзі, зокрема, про те, що пункти 2.9, 4.13, 4.14 договору суперечать актам цивільного законодавства, а її доводи про те, що сплачена нею сума за кредитом повністю погашає надану позику, є помилковими, будуються на її припущеннях та невірному тлумаченні умов укладеного сторонами договору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з того, що апеляційна скарга не містить доводів, які б давали підстави для скасування вірного і законного по суті судового рішення, задоволенню вона не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новгород – Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                 Судді: