ПОСТАНОВА 
Іменем України
21 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 389/2629/20
провадження № 22-ц/4809/740/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.
       за участі секретаря - Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач -  ОСОБА_1 , 
       відповідачі - Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Сільське життя»,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року у складі судді Савельєвої О.В. і
В С Т А Н О В И В:

       У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (далі - Дмитрівська сільська рада), Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Сільське життя» (далі - ТОВ «Редакція газети «Сільське життя») та просив:
-визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради та 24.07.2020 в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської ОТГ» інформацію про те, що «з 2014 року ОСОБА_1 , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет»;
-зобов`язати Дмитрівську сільську раду у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення на її офіційному веб-сайті https://dmitrovka-otg.gov.ua в рубриці «Новини» під заголовком «Спростування», шрифтом, аналогічним шрифту інформації, яка визнана недостовірною, вступної та резолютивної частини судового рішення; шляхом розміщення на першій сторінці інформаційного бюлетеня «Вісник Дмитрівської ОТГ», тиражем 1 000 примірників, під заголовком «Спростування» вступної та резолютивної частини рішення, шрифтом, аналогічним до шрифту інформації, яка визнана недостовірною.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради з`явилась публікація, яка містить недостовірну інформацію стосовно позивача та є такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню.
Зокрема, відповідачами розповсюджено стосовно ОСОБА_1 недостовірні відомості, які є відкритими для необмеженого кола осіб.
Ознаки оціночних суджень дані відомості не містять, а викладена інформація дискредитує та підриває авторитет позивача в очах необмеженого кола осіб, створює до нього негативне ставлення, порочить його честь, гідність і ділову репутацію як фізичної особи та як громадянина України. 
Позивач постійно проживає на території Дмитрівської ОТГ, серед мешканців якого поширено зазначені відомості, що суттєво впливає на його звичний ритм життя, а також дискредитує його як громадянина та чесну і порядну людину. 
Крім того, фактичні обставини справи свідчать про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома необмеженої кількості мешканців ОТГ з метою формування їх негативної думки щодо його діяльності, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок. 
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмолено.
Судовий збір віднесено на рахунок позивача.
Рішення суду мотивоване тим, що в поширеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради та 24.07.2020 в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади», інформації висловлена критика, щодо роботи позивача як члена виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради з 2014 року, без наведення фактичних даних, тобто висловлені оціночні судження внаслідок узагальнення інформації, подій, які відбувалися в Дмитрівській ОТГ з приводу використання земельних ділянок ТДВ «Колос», розподілення між бувшими членами колективного господарства - власниками сертифікатів. 
Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а зі змісту всієї оприлюдненої інформації сільської ради вбачається відповідь на критику роботи працівників сільської ради на цьому напрямку, а також власне тлумачення суспільно значимої справи, ситуації, яка склалася з не розпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос».
Висловлювання оціночних суджень є способом реалізації права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, а тому не може бути заборонене, а законодавством визначено спеціальні способи захисту, у випадку висловлювання відносно конкретної особи оціночних суджень, якими позивач не скористався.
Крім того, позивачем не доведено, що поширена відповідачами інформація завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте право.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, зокрема внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Орган місцевого самоврядування, а саме Дмитрівська сільська рада, взагалі не є суб`єктом, який наділений правом висловлювання оціночних суджень, як способу реалізації права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, та не є суб`єктом прав, що визначені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, суперечать положенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки остання визначає виключні випадки, коли органи влади можуть втручатись у право на повагу до приватного життя особи.
Судом першої інстанції не було враховано тезу позовної заяви, що в ситуації, яка розглядається, орган місцевого самоврядування поширив недостовірну, не підтверджену жодними документами інформацію стосовно особи, яка наразі не є публічною в тому сенсі, який закладає в це поняття Європейський суд.
       Дмитрівська сільська рада не забезпечила здійснення позивачем власних особистих немайнових прав, але й свідомо їх порушила, виконуючи дії, які є невластивими для органу місцевого самоврядування, а суд першої інстанції проігнорував вказаний факт.
       Висловлювання відповідача, яке просить спростувати ОСОБА_1 є фактичним даними, тому таке висловлювання не може вважатися оціночним судженням.
       Саме відповідач мав довести достовірність повідомлених ним фактів стосовно позивача, чого зроблено не було, а поширена Дмитрівською сільською радою інформація може бути перевірена, оскільки місить посилання на конкретні факти.
       Позивач, також, критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту всієї оприлюдненої інформації сільської ради вбачається відповідь на критику роботи працівників сільської ради на цьому напрямку, а також власне тлумачення суспільно значимої справи, ситуації, яка склалася з не розпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос», оскільки в оскаржуваному рішенні взагалі не наведено та не досліджено обставин, які б надавали відповідачеві право на відповідь.
       Від ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
       Від Дмитрівської сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.
       Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштового відправлення з судовими повістками.
Від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких він просить здійснювати розгляд справи за його відсутності 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням одинадцятої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 23.05.2019 № 244 затверджено офіційний веб-сайт Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади за адресою: www.dmitrovka-otg.gov.ua (а. с. 21). 
Про функціонування офіційного веб-сайту Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади в мережі інтернет затверджено положення, яке є додатком до рішення від 23.05.2019 № 244 (а. с. 22-23). 
Посадовою інструкцією, затвердженою 24.05.2019, визначені посадові обов`язки інспектора по впровадженню інформаційно-комп`ютерних технологій Дмитрівської сільської ради (а. с. 24).
Між замовником Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області та виконавцем ТОВ «Редакція газети «Сільське життя» 06.02.2020 укладено договір № 26, відповідно до п.1 якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за заявкою замовника надати видавничі послуги, а саме - друк інформаційного бюлетеню, а замовник передає матеріали не пізніше, ніж за сім днів до виходу газети (а. с. 20).
Листом від 19.03.2020 № 219 ТДВ «Колос» звернулось до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області з проханням надання дозволу на виготовлення та розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з впорядкування нерозділених земельних ділянок площею 1234,69 га, в тому числі пасовищ 1234,69 га, які були розпайовані, але не розподілені (а. с. 38).
Рішенням Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 03.06.2020 № 825 виділено земельні ділянки в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) згідно з сертифікатами на право на земельну частку (пай) із нерозподілених земельних ділянок (пасовищ) колишнього колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Колос»; надано ТДВ «Колос», як правонаступнику КСП АТ «Колос» та орендарю земельних часток (паїв), дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) з впорядкування нерозділених сільськогосподарських угідь - пасовищ, які підлягали паюванню, але не були розподілені (а.с.39).
На офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області 20.07.2020 та 24.07.2020 в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської громади», поширено інформацію про те, що «з 2014 року ОСОБА_1 , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет» (а.с.25).
Листом від 07.08.2020 № 1318 Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області надіслала ОСОБА_1 витребувані ним документи, а саме копію договору від 06.02.2020 № 26, копію рішення від 23.05.2020 № 244, копію посадової інструкції інспектора по впровадженню інформаційно-комп`ютерних технологій, та повідомила, що опубліковані дані були викладені за наслідками переговорів з питань реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», а також за наслідками особистих публікацій ОСОБА_1 у соціальних мережах, наданих ОСОБА_1 радіо-інтерв`ю. 
Вказала, що на підставі протоколу наради в голови Знам`янської районної державної адміністрації по розгляду земельних питань від 25.12.2014, в якій брали участь представники Дмитрівської сільської ради та безпосередньо керівник ТДВ «Колос» ОСОБА_3 , яка відбувалась під головуванням ОСОБА_4 , що в майбутньому працював заступником голови правління ТДВ «Колос», був обговорений процес завершення розпаювання пасовищ. За результатами наради ТДВ «Колос» було надано відповідні пропозиції. 
Також зазначила, що в період з 2010 року по 16.04.2019 ОСОБА_1 був членом виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради, тому, як ніхто, володів ситуацією, яка склалась з нерозпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос». 
Публікація, яка є предметом спору, була спровокована дописом ОСОБА_1 у мережі Фейсбук у групі ТДВ «Колос» від 13.07.2020 наступного змісту: «08.07.2020 слідчий суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_5 своєю ухвалою в справі № 405/4043/20 заарештував техніку, яка проводила збір озимого ріпаку та сам ріпак у кількості майже 65 тон за клопотанням слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області Вовка В.В. Свої доводи слідчий Вовк В.В. строїв на підставі пояснення начальника відділу земельних відносин комунальної власності та адміністративних послуг Дмитрівської сільської ради ОСОБА_6 . Цей же посадовець підготував та надав 23.06.2020 довідки про самозахват земельних ділянок по відділу контролю ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, чим надав можливість протиправного порушення кримінального провадження». 
Тому звертала увагу, що опубліковане звинувачення ОСОБА_1 - безпідставне, а публікація від 20.07.2020 була постфактум після допису ОСОБА_1 (а.с.18-19).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Положеннями частини першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Право на повагу до гідності та честі задеклароване у статті 297 ЦК України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей»,які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і у цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.
При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У абзаці четвертому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради та 24.07.2020 в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської ОТГ» про те, що «з 2014 року ОСОБА_1 , володіючи ситуацією, нічого не зробив для вжиття відповідних заходів, щодо належного оформлення прав користування вищезазначених пасовищ ТДВ «Колос», а чекав, коли повноваження щодо розпорядження земель бувшої комунальної власності перейдуть до Дмитрівської сільської ради, щоб в подальшому фінансові витрати щодо розподілу пасовища між бувшими членами КСП покласти на сільський бюджет».
Виходячи з наведено, аналізуючи публікацію, на яку посилається ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що в інформації, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також спростувати, висловлена критика, щодо його роботи як члена виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради з 2014 року, без наведення фактичних даних.
У вказаній публікації висловлені оціночні судження внаслідок узагальнення інформації, подій, які відбувалися в Дмитрівській ОТГ з приводу використання земельних ділянок ТДВ «Колос», розподілення між бувшими членами колективного господарства - власниками сертифікатів. 
Крім того, зі змісту всієї оприлюдненої інформації сільської ради вбачається відповідь на критику роботи працівників сільської ради на цьому напрямку, а також власне тлумачення суспільно значимої справи, ситуації, яка склалася з не розпайованими землями (пасовищами) ТДВ «Колос».
Позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена відносно нього інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями, оскільки оспорена інформація не містить жодних фактів, чи відомостей про порушення позивачем закону та будь-якого посилання на джерела отримання такої інформації, вона є власними судженнями відповідача, оформленими у вигляді публікації з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на особистій думці, а не твердженнях про факти.
Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що поширена відповідачами інформація завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте право.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог та відмовив в задоволенні вимог про визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному веб-сайті Дмитрівської сільської ради та 24.07.2020 в інформаційному бюлетені «Вісник Дмитрівської ОТГ» інформацію.
Вимога про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію є похідною від вимоги про визнання недостовірною інформації, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її задоволенні.
У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. 
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. 
Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням одинадцятої сесії сьомого скликання Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 23.05.2019 № 244 затверджено офіційний веб-сайт Дмитрівської сільської ради об`єднаної територіальної громади за адресою: www.dmitrovka-otg.gov.ua (а.с.21).
З огляду на зазначене, твердження апеляційної скарги про те, що Дмитрівська сільська рада, взагалі не є суб`єктом, який наділений правом висловлювання оціночних суджень, як способу реалізації права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, та не є суб`єктом прав, що визначені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 14.05.2021.

Головуючий суддя                                          С. І. Мурашко 

Судді                                                                  А. М. Головань

                                                                           О. Л. Карпенко