ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 399/10/20
провадження № 22-ц/4809/566/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
       за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,
учасники справи:
        позивач – ОСОБА_1 ,
       відповідач – Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області,
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області та сільськогосподарський кооператив «Україна»,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2020 року у складі судді Лях М.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
       У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області та сільськогосподарський кооператив «Україна» про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
       З урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_2 працювала в колгоспі «Україна» Млинківської сільської ради Онуфріївського району. 15.04.1969 вона вибула на пенсію як член колгоспу «Україна», що підтверджується пенсійним посвідченням № 1981. У 2011 році ОСОБА_2 померла. Після її смерті залишилось спадкове майно, на яке він має право як спадкоємець за заповітом. До складу спадщини входить, зокрема, право на набуття земельної частки (паю) на території сільської ради, що належала ОСОБА_2 . 
       Позивач вказував, що ОСОБА_2 сертифікат на право власності на земельну частку (пай) за життя не отримувала, бо являючись членом колгоспу «Україна» вважала, що отримати його може в будь-який час. 
       Однак з довідки Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області від 31.07.2019, отриманої на адвокатський запит, позивач дізнався, що ОСОБА_2 як члену колгоспу «Україна» не видавалась земельна ділянка на території села, сертифікат на право власності на землю теж не видавався.
       Позивач вважає, що ОСОБА_2 на момент розпаювання земель КСП «Україна» являлась його членом, та за життя мала право на земельну частку (пай) відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
       Відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на думку позивача, перешкоджає йому реалізувати свої спадкові права щодо успадкування земельної частки (паю).
       Просив суд взяти до уваги, що про те, що ОСОБА_2 не була виділена земельна ділянка із земель колективної власності йому стало відомо лише після надходження відповіді на адвокатський запит. Тому вважає, що позовна давність ним не пропущена.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
       Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на час розпаювання земель колективної власності КСП «Україна» була членом цього господарства, але не внесена до спису, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю. Вона не вчинила дій направлених на набуття права власності на земельну частку (пай). Оскільки у зв`язку з її смертю спадщина відкривається на те майно, яке належало їй на день, однак вона не набула право на земельну частку (пай), то позивач (спадкоємець) не може успадкувати те, що не належало спадкодавцю.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
       Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Позивач вважає рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі з одночасним ухваленням нового рішення по справі, оскільки під час його ухвалення були порушенні норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що згідно з записами в погосподарській книзі, ОСОБА_2 на 15.04.1969, як член колгоспу постійно користувалась присадибною земельною ділянкою в розмірі 0,40 га. У зв`язку із тим, що її не було включено до списку пенсіонерів-членів КСП «Україна» вона була відсутня в списку громадян, які мали право на земельну частку (пай), а тому сертифікат на ім?я ОСОБА_2 не виготовлявся та не видавався.
       За його твердженням, суд не взяв до уваги, що між фактичним проведенням розпаювання, виготовленням і початком видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) пройшов значний проміжок часу, але будучи членом колгоспу ОСОБА_2 вважала що сертифікат на її ім`я виготовлено, а отримати земельний пай в натурі матиме змогу в будь-який час.
       Посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позивач зазначав, що не внесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
       Звертає увагу суду, що довідкою № 77/1 від 25.06.2020 Млинківська сільська рада Онуфріївського району Кіровоградської області повідомляє, що на території Млинківської сільської ради є в наявності резервні земельні частки (паї). Середній розмір резервної земельної ділянки паю становить 5,22 га ріллі.
       Вважає, що спадкодавець ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай), але за життя не оформила сертифікат. В такому випадку, право спадкоємців та земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини:
       Згідно з трудовою книжкою колгоспника № 374, виданою на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона вступила в члени колгоспу «Україна» Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області 30 січня 1930 року. 
       Відповідно до виписки з протоколу засідання комісії по призначенню пенсії та допомоги колгоспникам № 145 від 10.04.1969 ОСОБА_2 призначено пенсію з 15.04.1969 по старості.
       Згідно з пенсійним посвідченням № 1981, виданого 02 червня 1969 року, ОСОБА_2 , як члену колгоспу «Україна» Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, призначена пенсія по старості (а.с. 11).
       Згідно з архівним виписом № 57/01-47 від 06.07.2020 року виданої архівним відділом Онуфріївської районної державної адміністрації, вбачається, що в документах архівного фонду колгоспу Україна Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області в протоколі зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» від 22 березня 1996 року № 2 значиться: 
       в) залишити 5% фонду землі від загальної площі с/г угідь для резерву; 
       б) вартість майна розподіляється пропорційно трудового внеску колгоспників починаючи з 1944 по 1966 рік. Оплата праці проіндексована і виражена в карбованцях по рівню оплати 1995 року…. (так в документі) (а.с. 201).
       Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 02 квітня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області ОСОБА_2 не було включено до списку пенсіонерів-членів КСП «Україна». В списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), гр. ОСОБА_2 відсутня (а.с. 202-209).
       Надана Млинківською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області інформація на адвокатський запит свідчить про те, що ОСОБА_2 , 1914 року народження, оформлена на пенсію як член колгоспу «Україна» 15.04.1969. Згідно з записами в погосподарській книзі ОСОБА_2 на дату вибуття 15.04.1969 як член колгоспу постійно користувалась присадибною земельною ділянкою в розмірі 0,40 га. Їй як члену колгоспу не виділялась земельна ділянка на території села, сертифікат на право власності на земельну ділянку не видавався, не виділявся та не належав майновий пай на території села (а.с. 12). За повідомленням відділу в Онуфріївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 397/103-20 від 23.10.2020 згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Онуфріївською райдержадміністрацією членам КСП «Україна», що перебував на території Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, сертифікат на ім`я ОСОБА_2 не виготовлявся та не видавався.
       За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 21.12.2004 ОСОБА_3 , керуючою справами виконкому Дмитрівської сільської ради міста Комсомольська Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за № 172, яким все своє майно заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с. 9).
       Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.07.2011 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Комсомольську Полтавської області (а.с.8).
       26.01.2012 ОСОБА_4 звернувся до Комсомольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_2 (а.с. 126).
       Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори Пащенко Т. Б., позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_2 (а.с. 10).
       Довідкою № 77/1 від 25.06.2020 Млинківська сільська рада Онуфріївського району Кіровоградської області повідомляє, що на території Млинківської сільської ради є в наявності резервні земельні частки (паї). Середній розмір резервної земельної ділянки паю становить 5, 22 га ріллі (а.с. 200).
       Відповідно до листа відділу в Онуфріївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 249/103-20 від 21.05.2020, згідно з наявними у відділі даних гр. ОСОБА_2 відсутня у списку громадян та пенсіонерів – членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» (а.с. 152).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення 
       За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року залучено як правонаступника Млинківської сільської ради – Онуфріївську селищну раду Олександрійського району.
       В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати. 
       Представник відповідача та треті особи, які були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.
       Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право на спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
       Відповідно до ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України (в редакції 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.
        Пунктом 1 Указу Президента України № 270/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
       Згідно з пунктом 2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
       Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 член колективного сільськогосподарського підприємства (далі – КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
       При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
       Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
       Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
       Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
       Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
       Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього – додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.
       У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
       Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
       Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 була членом колгоспу «Україна» де працювала до 15.04.1969, та звідки вибула на пенсію.
       Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Україна» видано 02 квітня 1996 року. 
       Відповідно до листа відділу в Онуфріївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 249/103-20 від 21.05.2020 ОСОБА_2 відсутня у списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю.
       Проте з архівного випису з протоколу зборів уповноважених членів колгоспу «Україна» (насправді – КСП «Україна Онуфріївського району Кіровоградської області) від 22.03.1996 № 2 (пункти «б» і «в» його резолютивної частини) вбачається, що членами цього КСП визнавалися колгоспники колгоспу «Україна», які брали трудову участь у його роботі починаючи з 1944 по 1966 роки. Це визнання їх правосуб`єктності здійснено в контексті вирішення земельних та майнових питань між членами КСП.
       Отже, КСП «України» визнавало членів колгоспу «України» за період з 1944 по 1966 роки, як таких що мають право на майновий та земельний паї в колективній власності цього господарства. 
       Суд першої інстанції встановив, що в 1930 році ОСОБА_2 була прийнята в члени колгоспу «Україна» і пропрацювала в ньому до 1969 року та звідки вийшла на пенсію, як колгоспниця цього господарства, з його членів не вибувала, а утворене на основі колгоспу «Україна» колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» визнавало членів колгоспу «Україна», які працювали в ньому з 1944 по 1966 роки членами КСП та такими, що мають право на пай, що підтверджується рішення зборів уповноважених членів КСП «Україна від 22.03.1996 № 2. Крім того, суд встановив, що 02.04.1996 КСП «Україна» було передано землю у колективну власність. 
       За таких обставин та відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ОСОБА_2 , нарівно з іншими членами КСП «Україна», мала право на набуття у власність земельної частки (паю) із земель колективної власності цього господарства. 
       Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
       Фактичне не включення ОСОБА_2 до списку пенсіонерів – членів КСП «Україна», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю від 02.04.1996 (а. с. 202 – 209), вказує на порушення її права на земельний пай, яке може бути захищене в судовому порядку.
       Та обставина, що на час відкриття спадщини після ОСОБА_2 її право на земельну частку не було підтверджено документально (її ім`я не включено до списку-додатку до державного акту, на її ім`я не виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) не дає підстав вважати, що були відсутні підстави (факти) набуття нею такого права. 
       Виникнення у ОСОБА_2 такого права безпосередньо пов`язано з її працею в колгоспі «Україна, членством у КСП «Україна» та паюванням земель, які передані цьому підприємству в колективну власність, а не з наявністю/відсутністю документа, яким таке право підтверджується.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд в основу свого рішення помилково поклав висновок, що ОСОБА_2 за життя не реалізувала своє право на земельну частку (пай) так, як не вчиняла дій для врегулювання питання про її включення до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
       Однак з таким висновком суду погодитися не можна так, як чинне на час паювання земель КСП «Україна» законодавство не вимагало від неї вчинення будь-яких додаткових дій для набуття права за земельний пай, окрім членства у цьому КСП та трудової участі.
       Відсутність виданого ОСОБА_2 сертифікату на право на земельну частку (пай) суд першої інстанції неправильно оцінив, як відсутність у неї відповідного права. 
       Обставини цієї справи вказують на те, що її право на земельний пай було порушене, що давало підстави їй для звернення до суду за захистом права.
       Оскільки за життя вона з позовом про визнання за нею права на земельну частку не зверталася, а після її смерті, відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України, то до суду звернувся її спадкоємець ОСОБА_1 . 
       Обґрунтовуючи свій позов, позивач пов`язував порушення права на земельну частку (пай) з тим, що його спадкодавець ОСОБА_2 мала на нього право, але це її право було порушене тим, що її не було включено до списку членів КСП «Україна», який додається до державного акту на право колективної власності на землю, а тому й сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не було видано.
       За твердженням позивача порушення прав ОСОБА_2 , яке сталося у 1996 році позбавило його можливості успадкувати земельну частку пай після відкриття спадщини та оформити своє право в нотаріальному порядку.
       Апеляційний суд вважає, що суду слід було звернути увагу на ту обставину, що з дати передачі землі у колективну власність КСП «Україна», тобто з 02 квітня 1996 року, коли й було порушено право спадкодавця на земельний пай, і до часу пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай), тобто до 24 грудня 2019 року (а.с. 21), спливло 23 роки.
За життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , з позовом про захист свого права не зверталася.
       З пояснень представниці позивача, які вона надала у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вбачається, що ОСОБА_2 брала участь в ухваленні рішення уповноважених членів КСП «Україна» від 22 березня 1996 року № 2 щодо земельних та майнових питань і що саме її прізвище вказано у випису з протоколу зборів (а.с. 201).
       Оскільки ОСОБА_2 була обізнана про паювання земель КСП «України», то вона мала знати і про факт передачі землі у колективну власність та порушення свого права, що відбулося 02 квітня 1996 року. 
       Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
       З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
       Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
       Відповідно до положень ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
       За змістом п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.
       Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР  позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.
       При цьому, відповідно до ст. 77 ЦК УРСР, зміна осіб у зобов`язані не тягне за собою зміни строку позовної давності. 
       Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
       Внаслідок паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства виникають не лише права, але і ряд обов`язків. 
       Так на збори колективного сільськогосподарського підприємства покладався обов`язок з формування та затвердження списку членів КСП, у тому числі пенсіонерів, які раніше працювали в ньому, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
       На відповідні районні державні адміністрації покладався обов`язок видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного зразка та їх реєстрація.
       Отже, відносини з паювання земель колективної власності, які виникають між усіма членом КСП, у тому числі пенсіонерами з їх числа, а також між членами КСП і районними державними адміністраціями, по своїй суті є зобов`язальними. 
       До вимог, які виникають із таких правовідносин застосовується загальна позовна давність, а заміна у складі учасників цих правовідносин не тягне за собою зміни строку позовної давності.
       З урахуванням обставин цієї справи колегія суддів апеляційного суду вважає, що право на позов про захист права на земельну частку (пай) виникло у ОСОБА_2 02.04.1996. Проте, впродовж наступних трьох років, тобто до 02 квітня 1999 року, вона позов не пред`явила. 
       Враховуючи, що прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 є актом переходу прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до її спадкоємця, а отже він не набуває первинного права власності на спадкове майно, воно переходить до нього від спадкодавця, тобто відбувається заміна вибулої сторони у правовідносинах з паювання землі її правонаступником (спадкоємцем), а тому, відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 77 ЦК УРСР, перебіг позовної давності не змінюється.
       Поважних причин пропуску позовної давності позивач не навів, а суд їх не встановив. 
       Його твердження про те, що перебіг давності звернення до суду розпочався для нього з часу відкриття спадщини є хибним.
       Враховуючи, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові (ст. 80 ЦК УРСР), то суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, однак мотиви такого рішення є помилковими. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
       За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні згідно положень ст. 376 ЦПК України, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.

Головуючий суддя                   А.М. Головань
Судді                   О.Л. Карпенко
                        С.І. Мурашко