ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 592/9403/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми (головуючий І інстанції Бичков І.Г.) від 16.11.2020 року по справі № 592/9403/20
за позовом ОСОБА_1 
до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради
про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради від 29.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 268436233 до повідомлення серії ІД № 00153338, якою визнано винним ОСОБА_1 – керівника АТ “СМНВО-Інжиніринг” у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.2020 року на адресу АТ “СМНВО-Інжиніринг” (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13) надійшло повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД № 00153338 та постанова від 29.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 268436233 до повідомлення серії ІД № 00153338. Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 – керівника АТ “СМНВО-Інжиніринг” було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та було застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн. У постанові зазначено про те, що 16.06.2020 року 15 годині 16 хвилин транспортним засобом SKODA OCTAVIA A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить АТ “СМНВО-Інжиніринг”, було здійснене користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою Д1112 пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) , в районі буд. 22 м. Дніпро, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як 10 хвилин користування майданчиком для платного користування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1342. Щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення зазначив, що 16.06.2020 року був направлений у відрядження до м. Дніпро водій транспортного засобу SKODA OCTAVIA A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 . Зі слів водія, він зупинився на парковці, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для висадки пасажира. На майданчику для паркування дійсно є попередження, що парковка платна вартістю 15 грн. При цьому, в межах видимості майданчика для паркування відсутній термінал для оплати послуги, а також будь-яка інформація яким чином (готівка на місці чи безготівковий розрахунок) і де саме сплатити вартість послуги. Вважає, що водій (споживач послуги з паркування) не був належним чином проінформований про спосіб і місце оплати за паркування, оскільки в зоні видимості майданчика для паркування відсутня така інформація, як і термінал для оплати послуги чи інспектор з паркування для уточнення інформації. Крім того, водій зазначає, що на парковці він знаходився менше 10 хвилин, оскільки зупинився лише для висадки пасажира. Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2020 року по справі № 592/9403/20 позовні вимоги задоволено частково: скасовано рішення суб`єкта владних повноважень – постанову інспектора відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради від 29.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 268436233 до повідомлення серії ІД № 00153338, якою керівника АТ “СМНВО-Інжиніринг” ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та було застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн., і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Крім того, за правилами ч. 1  ст. 286 КАС України  адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до  ст. 268 КАС України  у справах, визначених, зокрема  ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Від представника позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив розгляд справи проводити за його відсутності
Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відпралення.
Відповідно до ч. 3  ст. 268 КАС України  неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів  ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2020 року на адресу АТ “СМНВО-Інжиніринг” (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13) надійшло повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії ІД № 00153338 та постанова від 29.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 268436233 до повідомлення серії ІД № 00153338. Відповідно до цієї постанови, ОСОБА_1 – керівника АТ “СМНВО-Інжиніринг” було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та було застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 грн. У постанові зазначено про те, що 16.06.2020 року 15 годині 16 хвилин транспортним засобом SKODA OCTAVIA A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить АТ “СМНВО-Інжиніринг”, було здійснене користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою Д1112 пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса), в районі буд. 22 м. Дніпро, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як 10 хвилин користування майданчиком для платного користування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1342.
Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовну суд першої інстанції дійшов до висновку, що надана інформація не підтверджує факт облаштування відведеного майданчика для паркування відповідними дорожніми знаками, а також не доводить факту наявності обладнання майданчика паркувальним/паркувальними автоматом/автоматами, так само, як і наявності інформаційних знаків про можливість і порядок надання послуги “мобільне паркування”. В обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 до інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови представницею відповідача не доведено виконання відповідачем вимог п. п. 12, 13, 14, 21 Правил № 1342.
Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За приписами ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( ч. 1 ст. 9 КУпАП).
За приписами ч. 1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.
Приміткою до цієї статті Кодексу визначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
Колегія суддів зазначає, що організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентуються Правилами паркування транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2009 року № 1342 (далі – Правила № 1342).
Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Суб`єкти господарювання - балансоутримувачі майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (п. 2).
Пунктом 6 Правил № 1342 визначено, що контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою та утримання майданчиків для паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).
Контроль за виконанням цих Правил у частині стану утримання майданчиків для паркування здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Відповідно до п.п. 7, 8 Правил № 1342 майданчики для паркування є об`єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт та утримання майданчиків для паркування здійснюються з дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів, технічних умов, інших нормативних документів та цих Правил (п. 11).
Колегія суддів зазначає, що за визначенням, наведеним у п. 4 Правил № 1342:
- відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі – ПДР);
- спеціально обладнані майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені поза межами проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і ПДР.
Тобто, Правилами № 1342 розкривається два поняття: «майданчик для паркування» і «спеціально обладнаний майданчик для паркування». Різниця між ними лише в тому, що перший знаходиться в межах проїзної частини вулиці, дороги, а другий – поза межами. Відповідно до цього існують різні вимоги до них.
За приписами п. 12 цих Правил майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і ПДР.
Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.
Відповідно до Додатку 1 ПДР відведений майданчик для платного паркування позначається: інформаційно-вказівним знаком 5.38 «Місце для стоянки» або 5.39 «Зона стоянки», а також табличками до дорожнього знаку 7.14 «Платні послуги», 7.6.1-7.6.5 «Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку».
Згідно п.п. 10.7.35, 10.7.36 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні» знак 5.38 «Місце для стоянки» повинен застосовуватись для позначення в населених пунктах місць, а поза ними - майданчиків, спеціально відведених для стоянки транспортних засобів.
Знак 5.39 «Зона стоянки» повинен застосовуватись для позначення початку, де дозволяється стоянка на проїзній частині або проїзній частині та тротуарі. Знак 5.39 з однією з табличок 7.6.1-7.6.5 повинен застосовуватись для позначення способу поставлення автомобіля.
Згідно п. 10.9.18 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні» табличка 7.14 «Платні послуги» повинна застосовуватись із знаками 5.38 або 5.39 для позначення стоянкових майданчиків, розташованих за межами проїзної частини, а також для позначення спеціально збудованих «карманів» для стоянки транспортних засобів на проїзній частині дороги, на яких беруть платню за стоянку.
Крім того, відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами (технічний пристрій, призначений для сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування з використанням платіжних карток та готівкою) з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги «мобільне паркування» (надання користувачеві можливості отримати послуги з користування майданчиками для платного паркування, що оплачуються за допомогою карток попередньої оплати або платіжних інструментів, передбачених законодавством про безготівкові розрахунки, із застосуванням засобів мобільного зв`язку для передачі інформації через захищену комп`ютеризовану систему) (п. 13, 14 Правил № 1342).
Згідно п. 21 цих Правил на майданчиках для платного паркування у доступному для ознайомлення користувачів місці розміщується інформація про:
оператора (найменування, адреса, контактні телефони);
вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування, спосіб оплати (готівковий або безготівковий).
Зазначена інформація надається відповідно до законодавства про мови, а також у разі потреби розміщується її переклад на англійську мову.
Також, колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 6 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування.
До компетенції міських рад та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху також належить затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи; уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.07.2018 року № 779 “Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, у м. Дніпрі” до переліку земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі віднесено майданчик за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) в районі буд. 22 м. Дніпро (а. с. 29, 30, 54, 55) .
Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.10.2018 року № 1039 “Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 11.04.2011 року № 512 “Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі” внесено зміни до тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі та, зокрема, встановлено, що вартість 1 години паркування на майданчику для паркування пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) в районі буд. 22 м. Дніпро складає 15 грн. (а. с. 30/зв, 55/зв).
Згідно інформації з роздруківки з веб-сайту ipkp.dniprorada.gov.ua (ідентифікатор для доступу до зображень), фотознімки у кількості 6 штук відображають: дату - 16.06.2020 року, час - з 15:03:28 до 15:16:38 год, географічні координати: 48.45790000, 35.06030650 та адреса місця розташування транспортного засобу SKODA OCTAVIA A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 28, 52, 53), що підтверджує факт знаходження автомобіля на майданчику для паркування більше 10 хвилин.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надана відповідачем інформація не підтверджує факт облаштування відведеного майданчика для паркування відповідними дорожніми знаками, а також не доводить факту наявності обладнання майданчика паркувальним/паркувальними автоматом/автоматами, так само, як і наявності інформаційних знаків про можливість і порядок надання послуги “мобільне паркування”. Тобто, в обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 до інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови представницею відповідача не доведено виконання відповідачем вимог п. п. 12, 13, 14, 21 Правил № 1342.
Колегія суддів зазначає, що у наданому до суду відзиві на позовну заяву, відповідач по справі посилався на те, що з метою повного та всебічного розгляду справи судом, інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради направлено запит до ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ” щодо обладнання майданчика для платного паркування за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) , буд. 22, в м. Дніпрі, а саме наявності паркувального автомату. Направлення запиту саме до ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ” вмотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.10.2018 року № 1039 “Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 11.04.2011 року № 512 “Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі” , відповідно до положень якого, агентом майданчика для платного паркування за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) , буд. 22, в м. Дніпрі визначено ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ”. Відповідач також повідомив суд, що після отримання відповіді на запит від ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ”, уся необхідна інформація буде долучена до матеріалів справи у якості доказу щодо обладнання майданчика для платного паркування за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) , буд. 22, в м. Дніпрі та наявності паркувального автомату.
Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Відповідач повідомляв суд першої інстанції про поважні причини неможливості надання доказів щодо належного обладнання майданчика для платного паркування за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса) , буд. 22, в м. Дніпрі, але судом першої інстанції не ухвалювалося рішення встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів.
Разом з тим, такі докази надані відповідачем до суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В межах спірних правовідносин колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем докази належного обладнання майданчика для платного паркування за адресою: пр-т Дмитра Яворницького (пр-т Карла Маркса), буд. 22, в м. Дніпрі не були надані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, оскільки до моменту отримання відповіді ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ” (агента майданчика паркування), відповідач їх надати не мав можливості.
Згідно листа ТОВ “ПАРКТ СЕРВІС ГРУППЕ” № 736 від 13.11.2020 р., повідомлено, що на майданчику для платного паркування транспортних засобів, за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького (просп. Карла Маркса), в районі буд. № 22, станом на 16.06.2020 року встановлено та підключено до автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування (далі - АСКОП) 1 автомат паркувальний. Крім того, повідомлено, що на майданчику для платного паркування транспортних засобів, за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького (просп. Карла Маркса), в районі буд. № 22, станом на 16.06.2020 року, реалізовано послугу «Мобільне паркування» та є можливість оплачувати послуги з паркування за допомогою мобільного додатку «Приват 24» та «UNIP». Інформація про доступність послуги «Мобільне паркування» нанесено безпосередньо на паркувальному автоматі СЕА АП100.05 заводський № 00000437, а також на інформаційному знаку, який встановлено на зазначеному майданчику.
На підтвердження цих обставин до листа додано: реєстраційне посвідчення № 47429 від 11.12.2019 року на РРО (встановлено в автоматі пакувальному СЕА АП100.05 заводський № 00000437); акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів; акт введення в експлуатацію майданчика для паркування, за адресою: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького (просп. Карла Маркса), в районі буд. № 22.
Належним чином завірені копії цих документів додано відповідачем до апеляційної скарги.
Разом з тим, дослідивши долучені до матеріалів справи фотознімки, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що цей паркувальний майданчик був позначений належним чином та дозволяв водію пересвідчитися в тому, що він користується саме платним майданчиком, з огляду на наступне.
Як вказувалося вище, відповідно до Додатку 1 ПДР відведений майданчик для платного паркування позначається: інформаційно-вказівним знаком 5.38 «Місце для стоянки» або 5.39 «Зона стоянки», а також табличками до дорожнього знаку 7.14 «Платні послуги», 7.6.1-7.6.5 «Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку».
Згідно з п.п. 10.7.35, 10.7.36 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні» знак 5.38 «Місце для стоянки» повинен застосовуватись для позначення в населених пунктах місць, а поза ними - майданчиків, спеціально відведених для стоянки транспортних засобів.
Знак 5.39 «Зона стоянки» повинен застосовуватись для позначення початку, де дозволяється стоянка на проїзній частині або проїзній частині та тротуарі. Знак 5.39 з однією з табличок 7.6.1-7.6.5 повинен застосовуватись для позначення способу поставлення автомобіля.
Згідно п. 10.9.18 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні» табличка 7.14 «Платні послуги» повинна застосовуватись із знаками 5.38 або 5.39 для позначення стоянкових майданчиків, розташованих за межами проїзної частини, а також для позначення спеціально збудованих «карманів» для стоянки транспортних засобів на проїзній частині дороги, на яких беруть платню за стоянку.
Як встановлено приписами п. 8.2-1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Пунктом 10.1.1 Правил розташування дорожніх знаків визначених Національним стандартом України - ДСТУ 4100-2014 “Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування” встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.
Статтею 6 Конвенції “Про дорожні знаки та сигнали” від 08.11.1968 року визначено, що дорожні знаки встановлюються таким чином, щоб їх легко та своєчасно могли розпізнати водії, для яких вони призначені. Будь-який знак, встановлений на стороні дороги, що відповідає напрямку руху повинен бути повторений над проїжджою частиною або на протилежній стороні дороги, якщо місцеві умови такі, що цей знак може не бути своєчасно замічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано достатніх доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, оскільки з долучених до матеріалів справи фотознімків не вбачається того, що на них зафіксоване належне позначення дорожніми знаками, які позначають майданчик саме для платного паркування, що свідчить про те, що відповідачем належними доказами не підтверджено факту того, що транспортний засіб SKODA OCTAVIA A7, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився саме на майданчику для платного паркування, який позначений відповідними знаками на момент перебування на ньому вказаного вище автомобіля. Надані відповідачем докази, які містяться в матеріалах справи, а також додавалися до апеляційної скарги, у своїй сукупності факту скоєння правопорушення не підтверджують, оскільки не підтверджують факту наявності відповідних дорожніх знаків (з табличками), що позначають майданчик для платного паркування, та які б відповідали вимогам національного стандарту, зокрема, не були затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо) та видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямом руху.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті”, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення" від 24.06.1988 року №6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).
На підставі викладеного, за відсутності доказів порушення позивачем ПДР України, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню у судовому порядку, про що правильно дійшов висновку суд першої інстанції у своєму рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 268, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2020 року по справі № 592/9403/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  20.05.2021 року