УХВАЛА

13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 620/608/20
адміністративне провадження № К/9901/16400/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на  постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №620/608/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення грошових коштів, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступника Генеральної прокуратури України), на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі: 31930,51 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступника Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 надбавку за класний чин у сумі: 2000,00 грн за жовтень 2019 року та надбавку за класний чин у сумі: 1100,00 грн за листопад 2019 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (правонаступника Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 різницю між невиплаченою та нарахованою сумою компенсації за невикористані 22 дні відпустки, яка дорівнює: 15247,32 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора, (правонаступника Генеральної прокуратури України) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки при звільненні до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково:

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку: 31930, 51 грн (тридцять одна тисяча дев`ятсот тридцять гривень п`ятдесят одна копійка);

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2019 року до 27 січня 2020 року в розмірі: 32271, 92 грн (тридцять дві тисячі двісті сімдесят одна гривня дев`яності дві копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції і скасовуючи його в частині відмови в позові про стягнення вихідної допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду у справі №560/3971/19, в якій Суд указав, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання. Верховний Суд також зазначив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, що є державною гарантією, що    полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Офіс Генерального прокурора звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 30 квітня  2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №620/608/20 в частині задоволених позовних вимог скасувати та залишити в силі, в цій частині, рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу подання касаційної скарги посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, проте підставами для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України Офіс Генеральної прокуратури зазначив велику кількість справ за такими позовами та постійне зростання їхньої кількості. Заявник жодним чином не обґрунтовує таку необхідність, а лише цитує норми Закону України "Про прокуратуру" та КЗпП України. 

Однак, таке обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник хоча і посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу звернення до Суду, однак  не вказує конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, як і не обґрунтовує належним чином необхідність від його відступлення.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №620/608/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №620/608/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення грошових коштів повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду