Єдиний унікальний номер 235/7357/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/1510/21        

Номер провадження 22-ц/804/1510/21  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року                         Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                            головуючого судді: Новікової Г.В. 
                                                            суддів: Халаджи О.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Ротар Я.Б.

      розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Косенко С. С. на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2020 року (ухвалену під головуванням судді Назаренко Г.В.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі №235/7357/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від  10 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором  в сумі 157700,05 грн.. На виконання  рішення суду було видано виконавчі листи.
Згідно договору від 15.06.2020 року № 2258/К про відступлення  прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» передав право вимоги за кредитним договором №300581046751018 ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами поруки, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
  Просили замінити  стягувача у виконавчих листах ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження у справі №235/7357/15-ц  стягувача – ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».
  В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу  суду   та постановити нове судове  рішення  про відмову у задоволенні заяви  про заміну сторони виконавчого провадження.
  В обґрунтування посилається на  те,що  ОСОБА_1   про розгляд зазначеної заяви не була повідомлена належним чином та  розглянуто заяву з порушенням десятиденного строку, встановленого ч.3 ст. 442 ЦПК України.  Судом першої інстанції не було направлено відповідних запитів щодо з`ясування місця її проживання на підконтрольній території України,чим порушено принцип рівності сторін та принцип  їх змагальності.
Крім того ОСОБА_1 не була повідомлена у відповідності до положень договорів від 02.12.2013 року та 15.16.2020 року про відступлення прав вимоги та заміну кредитора, а також їй не було надано жодних підтверджуючих документів щодо зазначених вище правочинів, що у свою чергу свідчить про порушення вимог цивільного законодавства щодо повідомлення боржника про заміну кредитора.
Також  вважає, що банк та фінансова компанія не довели належними та допустимими доказами факт прийняття прав вимоги за договором від 02.12.2013 року, укладеним між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» та договором №2258/к від 15.06.2020 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а суд першої інстанції не перевірив ці факти та не витребував відповідні документи на їх підтвердження, а отже не з`ясував повно та всебічно всі обставини справи.  Вважає, що ці договори не є первинними обліковими документами та свідчить лише про намір виконання дій в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, матеріали справи не містять актів приймання – передачі прав вимоги  за цими договорами.
Оскаржуваною ухвалою замінено сторону виконавчого провадження в той час коли виконавче провадження в органах ДВС було завершено, тобто не в рамках виконавчого провадження. При цьому матеріали справи не містять виконавчого листа, в якому стягувачем зазначено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»  та не видавалось нового виконавчого листа на їх ім`я. 
Крім того, вважає порушеними норми процесуального права через не визнання судом першої інстанції виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки-повідомлення(а.с.147-150)
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення  першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга  підлягає частковому  задоволенню  з наступних підстав.
    Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції   виходив із того, що на підставі договору від 15.06.2020 року встановлено вибуття стягувача у виконавчому провадженні – ПАТ «Дельта Банк», а отже він підлягає заміні на правонаступника – ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
     Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права.
      Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено,що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
     Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
     За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
      Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
     Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
     Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. 
     Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
      У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
     Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16   та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).
     Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
      Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто,процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
      Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
      Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
      Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
      Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18), від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від  10 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 300581046751018 від 5 серпня 2013 року в сумі 157700,05 грн., на відшкодування витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 105,00 грн та судовий збір в сумі 2 365,50 грн.  (а.с. 42-43). На виконання  рішення суду було видано виконавчі листи (а.с.46).
15.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 2258/К про відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за договором кредиту № 300581046751018, укладеного 05.08.2013 року між ПАТ «Астра Банк» (який в свою чергу відступив право вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 , первісний кредитор відступив права вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами поруки, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами (а.с.60-63).
Так, відповідно до п. 1 Договору про відступлення прав вимоги, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згіднореєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори».
Згідно з п. 2 Договору   за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основним договором, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 2 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основним договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі, щодо майна Боржників, яке не було реалізовано на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів Боржників тощо. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 2 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.
Згідно п. 611 Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги було здійснено відступлення права вимоги зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 300581046751018 від 05.08.2013 року (а.с. 62-64).
Встановивши, що відбулась заміна стягувача, суд першої інстанції дійшов висновку про заміну  стягувача у виконавчому провадженні. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Зокрема у рішенні Красноармійського міськрайонного суду від 10 листопада 2015 року встановлено факт правонаступництва ПАТ «Дельта Банк» всіх прав та обов`язків ПАТ «Астра Банк» як кредитора у правовідносинах з ОСОБА_1 , які виникли на підставі кредитного договору від 05.08.2013 року. Дане рішення набрало законної сили, а тому на підставі до ч.4 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.
Доводи  апеляційної скарги про те, що ТОВ«ФК «Дніпрофінансгруп» на підтвердження факту набуття статусу нового кредитора не надало актів приймання-передачі прав вимоги не заслуговують на увагу з огляду на те, що умовами договору № 2258/К про відступлення права вимоги від 15 червня 2020 року, який укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», за результатом проведення відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2020-04-22-000030-b від 18.05.2020 року, передбачалося, що майнові права вважаються переданими заявнику у день укладення цього договору, але за умови сплати грошових коштів (плати) у розмірі та у порядку, визначених цим договором (пункт 2 договору).
Тобто, в даному випадку перехід прав вимоги ніяким чином не ставився у залежність від підписання акту приймання-передачі прав вимоги, оскільки підписання актів прийому-передачі документів, що підтверджують права вимоги (а не перехід прав вимоги) умовами правочину не передбачалося, відтак у заявника був відсутній обов`язок долучати до заяви про заміну стягувача копію акту приймання-передачі документів, натомість він долучив копії договору відступлення прав вимоги та витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до цього договору та містить ім`я ОСОБА_1 , що є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме підтверджують відступлення права вимоги.
Таким чином доводи апелянта на недоведеність підписання акту приймання-передачі прав вимоги як підставу для відмови у задоволені заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні не знайшли свого підтвердження.
Посилання апелянта на правову позицію, висловлену Верховним Судом у справах № 809/1718/15, №813/1766/17, №21-4266а15 як на підставу неможливості заміни сторони виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю актів приймання-передачі за договорами про відступлення права вимоги є безпідставними, оскільки стосуються інших правовідносин.
Також слід зазначити, що відповідно до п.14 договору про відступлення прав вимоги  він набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення їх печатками та нотаріального посвідчення.
Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує положення ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
В установленому законом порядку договір відступлення права вимоги від 15.06.2020 року укладений між і ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав немає.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 372/5269/13-ц.  
Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у  справі №  916/2286/16 та постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.
Посилання апеляційної скарги на те, що виконавче провадження  у даній справі завершено, а також на те, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не повідомило боржника про заміну кредитора у відповідності до договору про відступлення права вимоги  не мають правового значення, оскільки чинне законодавство не ставить вирішення питання заміни сторони її правонаступником в залежність від повідомлення боржника про таку заміну та може бути 
проведено, як зазначено вище, на будь-якій стадії.  Апелянтом у порядку ст. 81 ЦПК України не доведено факт завершення виконавчого провадження у справі.

      Крім того,  Велика Палата Верховного Суду у  постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 висловила позицію у п.6.16 щодо відсутності підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц про те, що заміна сторони правонаступником можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
Також згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
З аналізу вказаних норм вбачається, що чинне цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб.
Зокрема, заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, яка саме особа має здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (статті 512, 516 ЦК).      
  Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №910/6553/17.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, а тому заява ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»  про заміну сторони виконавчого провадження є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Не заслуговують  на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції керуючись положеннями ст.432 ЦПК України повинен був, враховуючи заміну сторони виконавчого провадження, визнати таким,  що не підлягає виконанню виконавчий документ виданий ПАТ «Дельта Банку», оскільки суд визнає виконавчий документ  таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
     Інші доводи апеляційної скарги з приводу розгляду справи про заміну сторони виконавчого провадження із порушенням строків, встановлених для даної категорії справ не впливають на правильність  висновків суду по суті. 
    В той же час, є обґрунтованими  доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення  ОСОБА_1 про розгляд порушеного заявником питання.
    Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. (ч. 3 ст 442 ЦПК України).
    Згідно вимог ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання  чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх яка є не обов`язковою.
     Судові  повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями, які мають бути вручені  завчасно ( ч.ч. 4,5 ст.128 ЦПК України).
  Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через 

оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
  Пунктом 19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції";
     Статтею 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" закріплено порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення у випадку, коли остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, зокрема суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.  
Як вбачається із матеріалів справи розгляд заяви відбувся 27 жовтня 2020 року. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , яке було відоме суду,  зазначено м. Донецьк, що належить до непідконтрольних українській владі територій, на які не здійснюються поштові відправлення.
Боржник була повідомлена про розгляд  заяви щодо заміни сторони її правонаступником шляхом розміщення 19.10.2020 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України   про її виклик в судове засідання на 27 жовтня 2020 року (а.с.72).
Таким чином ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції було  повідомлено на офіційному веб-сайті судової влади відповідно до вимог Закону, однак з недотриманням    строку  розміщення оголошення, а саме: менше ніж за десять днів до дати судового засідання, що є неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог процесуального закону щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив   ОСОБА_1 можливості дати пояснення по суті заяви та надати суду відповідні підтвердження або докази щодо порушеного перед судом  питання.
    Відповідно до п.3 ч.3ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є  безумовною  підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
    Представник боржника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на  те, що  ОСОБА_1   про розгляд зазначеної заяви не була повідомлена належним чином.  Судом першої інстанції не було направлено відповідних запитів щодо з`ясування фактичного місця її проживання на підконтрольній території України,чим порушено принцип рівності сторін та принцип  їх змагальності.
     За встановлених обставин, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, заяву розглянуто  за відсутності боржника ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду,  яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.  Зазначене порушення є безумовною підставою для скасування ухвали Красноармійського міськрайонного суду   від 27 жовтня 2020 року та
ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381,382 ЦПК України,  апеляційний суд –   

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Косенко С. С.     задовольнити частково.
Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року  скасувати.  
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити.
Замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення   Красноармійського міськрайонного суду від  10 листопада 2015 року у справі № 235/7357/15-ц  з  Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді: