Ухвала
 
23 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 509/3864/16-ц
провадження № 61-9795ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2019 року на постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання рішення незаконним та недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
10 червня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                         ОСОБА_1 через свого представника   ОСОБА_2 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2019 року на постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у вказаній цивільній справі.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.
В порушення вимог частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі чітко та належним чином не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Як вбачається зі змісту касаційної скарги,  ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та незастосування правового висновку, який міститься у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009, проте, не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
 
Окрім того, особа, яка подає касаційну скаргу, вважає наявними підстави для відступлення від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від                  11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14, де Суд зробив правовий висновок про те, що в разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, який застосовується одноразово, після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладення договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. 
 
Однак суд відхиляє указані доводи, оскільки Велика Палата Верховного Суду 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18) вже відступила від указаного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої 
статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути чітко зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389  ЦПК України підстави (підстав) та надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2019 року на постанову Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року залишити без руху.
 
Надати заявникові для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
  Суддя                                                                                                      Є. В. Коротенко