Постанова
Іменем  України
 
28 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 182/3598/19
провадження № 61-5571св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – державна установа «Покровський виправний центр № 79»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державної установи «Покровський виправний центр № 79» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи «Покровський виправний центр № 79» (далі – ДУ «Покровський виправний центр №79») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що 30 січня 2017 року його прийнято на роботу до ДУ «Покровський виправний центр №79» з випробувальним терміном один місяць, інженером групи з охорони праці установи. З 14 по 21 лютого 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні КЗ «Центральна районна лікарня ДОР», з 22 лютого по 28 березня 2017 року включно, перебував на амбулаторному лікуванні. 
З 29 березня 2017 року його зараховано до військової частини НОМЕР_1 , 31  березня 2017 року ним укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України строком до 30 березня 2020 року. 
Оскільки відповідач не здійснював йому виплату заробітної плати, він звертався до суду, проте постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у задоволенні його позову про стягнення заробітної плати відмовлено. З тексту вказаного судового рішення він дізнався, що звільнений на підставі наказу № 55/ОС-17 від 29 березня 2017 року.
Вважає своє звільнення незаконним, оскільки строк випробування закінчився на час прийняття наказу про звільнення, його не попередили про звільнення за три дні. Окрім того будь-яких доказів, що він мав незадовільні результати випробування у відповідача немає.
Просить суд поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також поновити пропущений строк для звернення із позовною заявою до суду, оскільки про звільнення йому стало відомо лише під час розгляду справи про стягнення заборгованості із заробітної плати, а у зв`язку із проходженням військової служби він був позбавлений можливості раніше звернутись до суду з позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів факт неналежного виконання позивачем службових обов`язків, проте позивач пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, передбачений статтею 233 КЗпП України, і ним не доведено поважність причин такого пропуску. З дати прийняття рішення у справі № 182/2581/18 Нікопольським міськрайонним судом, а саме з 20 липня 2018 року, позивачу було відомо про його звільнення з посади та про підстави звільнення. При цьому перебуваючи на військовій службі за контрактом ОСОБА_1 звертався до відповідача з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, 03 квітня 2019 року був присутній в судовому засіданні під час розгляду його апеляційної скарги у справі № 182/2581/18, проте з позовною заявою до суду про поновлення на роботі звернувся лише 29 травня 2019 року.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом. Визнано недійсним та скасовано наказ ДУ «Покровський виправний центр № 79» № 55/ОС-17 від 29 березня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади інженера групи з охорони праці з 03 квітня 2017 року за пунктом11 частини третьої статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера групи з охорони праці ДУ «Покровський виправний центр № 79» з 03 квітня 2017  року. Стягнуто з ДУ «Покровський виправний центр № 79» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2017 року по 03 лютого 2020 року в сумі 109 387 грн 04  коп., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив з того, що на момент звільнення позивача 03 квітня 2017 року ним був укладений контракт на проходження військової служби, а тому на час дії контракту з 31 березня 2017 року, як військовослужбовець, ОСОБА_1 користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його звільнення за пунктом 11 частини третьої статті 40 КЗпП України.
 
Поновлюючи строк звернення до суду з цим позовом, апеляційний суд виходив з того, що позивач не має іншого шляху реалізувати захист свого порушеного права на працю, вчинив дії щодо захисту порушеного права шляхом звернення до суду із частиною позовних вимог, під час розгляду справи дізнався про незаконність звільнення. Після набрання рішення законної сили та отримання тексту постанови апеляційного суду впродовж місяця звернувся до суду із відповідним позовом, оскільки мав об`єктивні перепони у вільному доступі до судочинства через перебування на службі у Збройних Силах України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДУ «Покровський виправний центр № 79» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16, Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 369/10046/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, вказує на те, що суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги, що позивачу про своє звільнення було відомо ще з квітня 2018 року, оскільки він брав участь у розгляді справи № 182/2521/18 про стягнення заробітної плати, проте він своєчасно не скористався своїм правом звернення до суду з вимогою про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. З цим позовом до суду він звернувся лише 29  травня 2019 року, при цьому в клопотання про поновлення строків на звернення до суду поважність причин цього пропуску ним не доведена. Апеляційний суд фактично збільшив період стягнення коштів за час вимушеного прогулу з відповідача майже на рік, враховуючи, що про звільнення позивачу дуло достеменно відомо з рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 182/2581/18 від 20 липня 2018 року, і він мав можливість звернутися з вимогами про поновлення на роботі одразу після отримання цього рішення, з врахуванням строків, передбачених статтею 233 КЗпП України.
 
Також зазначає, що апеляційний суд не звернув увагу, що позов ОСОБА_1 має одночасно майновий та немайновий характер, а тому справа була віднесена судом до малозначних помилково, без належного обґрунтування значимості позовних вимог немайнового характеру.
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У липні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін. Зазначає, що не був обізнаний про своє звільнення 03 квітня 2017 року, оскільки  перебував на службі у Збройних силах України, що підтверджується його зверненням до суду про стягнення невиплаченої заробітної плати. Під час розгляду справи № 182/2521/18 та отримання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року про відмову у стягненні заробітної плати, де йому було роз`яснено право на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, у травні 2019 року він звернувся до суду з цим позовом та клопотанням про поновлення строку.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 182/3598/19 з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року в частині, яка не підлягає примусовому виконанню, до закінчення касаційного провадження.
 
У червні 2020 року справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року заяву ДУ «Покровський виправний центр № 79» про відстрочення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року повернуто заявнику.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14  квітня 2021 року справу № 182/3598/19 призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідно наказу № 14/ОС-17 від 30 січня 2017 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера групи з охорони праці ДУ «Покровський виправний центр № 79», з випробувальним терміном один місяць, з 01 лютого 2017 року.
З 14 по 21 лютого 2017 року та з 22 лютого по 28 березня 2017 року    ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, що підтверджується листами непрацездатності серії АДБ № 105891, АДБ № 650495.
На засіданні кадрової (атестаційної) комісії державної установи «Покровський виправний центр № 79» від 29 березня 2017 року (протокол № 7), керуючись статтею 28 КЗпП України, враховуючи доповідну записку ОСОБА_2 , рапорт майора внутрішньої служби ОСОБА_3 , вирішено звільнити ОСОБА_1 , інженера групи з охорони праці, із займаної посади за незадовільні результати випробування та невідповідність займаній посаді.
Наказом № 55/ОС-17 від 29 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 03 квітня 2017 року за пунктом 11 частини третьої  статті 40 КЗпП (за незадовільні результати випробування та невідповідність займаній посаді), з виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку – 4 календарних дні.
Повідомлення про звільнення за вих. № 79/16-1696 від 29 березня 2017  року було направлено на адресу позивача, яке 28 квітня 2017 року за закінченням термінів зберігання повернулось на адресу ДУ «Покровський виправний центр № 79» без вручення ОСОБА_1 . 
Як вбачається з довідки військового комісару Нікопольського ОМВК від 28 березня 2017 року, позивач ОСОБА_1 є кандидатом для проходження служби за контрактом у Збройних силах України. Відправка кандидата до навчального центру відбудеться 29 березня 2017 року.
Згідно контракту від 31 березня 2017 року про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу    ОСОБА_1 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 . Термін дії контракту три роки.
Також судами установлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДУ «Покровський виправний центр № 79» про стягнення заробітної плати, зобовязання вчинити певні дії відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20  липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог з інших підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (§  53 рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03).
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частини перша, третя статті 368 ЦПК України).
Частиною першою статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно у позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.
Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку, якщо позивачем заявлені виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 753/17720/18.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що ним були заявлені як вимоги немайнового характеру (поновлення на роботі), так і вимоги майнового характеру (про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу).
Отже, розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.
Апеляційний суд розглянув справу без повідомлення учасників справи, в порядку частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України, посилаючись на те, що ціна позову становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав та дійшов помилкового висновку про те, що відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України зазначена справа в апеляційному порядку може бути розглянута без повідомлення учасників справи – в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Зазначене позбавило відповідача мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.
ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип (§§ 25, 27 рішення ЄСПЛ від 13  грудня 2011 року у справі «Трудов проти Росії», заява № 43330/09).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 201/6193/18 (провадження № 61-16737св19), від 18 листопада 2020 року у справі № 523/5887/18 (провадження № 61-8153св20), від 16 січня 2021 року у справі №  638/9212/16-ц (провадження № 61-3087св19), від 27 січня 2021 року у справі № 201/4301/18 (провадження № 61-16220св20).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України встановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу ДУ «Покровський виправний центр №79» задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене вище, дослідити обставини справи та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і відзивам сторін; вирішити справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права; ухвалити законне і справедливе судове рішення.
Оскільки апеляційний суд здійснив розгляд цієї справи з порушенням вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалення законного та справедливого судового рішення, то Верховний Суд не здійснює перевірку доводів касаційної скарги по суті спору.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки розгляд справи не закінчено.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу державної установи «Покровський виправний центр №  79» задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко	
 	В. М. Коротун