П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/906/21	
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
         судді-доповідача –	Кравця О.О.	
судді –	        Зуєвої Л.Є.	
судді –  	Коваля М.П. 	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року по справі № 540/906/21, прийнятого у складі судді Варняка С.О., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації,  Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
          
12 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації,  Херсонського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив:
- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації у Херсонській області стосовно невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі, передбаченому законодавством, разової грошової допомоги  до 5 травня за 2020 рік, протиправною;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації у Херсонській області  перерахувати разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 6800 грн., що складає п`ять мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 року.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до чч.1 та 2 ст.122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду по захист прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким днем, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме відмову у виплаті, слід вважати дату відповіді (Лист від Управління соціального захисту населення Білозерської рай. держ. адміністрації №01-20/317 від 11.03.2021р) яким було повідомлено, що доплата здійснюватися не буде, у зв`язку з відсутністю фінансування. Тобто в цьому випадку, на думку апелянта, датою початку відліку терміну позовної давності слід вважати дату листа-відповіді 11.03.2021рік.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 10.12.2015 року (а/с 24).
До списку-розпорядження на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" від 15.05.2020 року включено ОСОБА_1 , розмір допомоги становить 1390 грн (а/с 47-48).
Відповідно до відомості розподілу виплат військової частини НОМЕР_2 від 30.06.2020 року кошти зараховані на  рахунок ОСОБА_1 01.07.2020 року (а/с 52).
На звернення позивача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації листом від 11.03.2021 року № 01-20/317 повідомило, що витрати на виплату зазначеної допомоги фінансується за рахунок Державного бюджету України, тому прийняття відповідних змін до Закону можливе за умови забезпечення їх реалізації фінансовими ресурсами.
12.03.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому   строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації у Херсонській області, стосовно невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі, передбаченому законодавством, разової грошової допомоги  до 5 травня за 2020 рік, протиправною та зобов`язати Управління соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації у Херсонській області, перерахувати разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, та виплатити позивачу невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 6800 грн., що складає п`ять мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 року.
Згідно ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Апеляційний суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі “Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства”; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі “ВАТ “Нафтова компанія “Юкос” проти Росії”).
У статті 122 КАС України містяться терміни “дізналася” та “повинна була дізнатися”, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правозастосовними орієнтирами є рішення Європейського суду з прав людини в справах «Мушта проти України», «Пономарьов проти України»; положення листа Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 N 708/11/13-10. При цьому позов подається до адміністративного суду в межах строку звернення, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Така правова норма гарантує юридичну визначеність спірних публічно-правових відносин, стабільність функціонування суб`єктів владних повноважень, збереження доказів, дисциплінує учасників адміністративного процесу й унеможливлює зловживання процесуальними правами. Додержання строків звернення до суду з адміністративним позовом є одним із забезпечувальних факторів реалізації права на звернення до суду, визначеного в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статті 55 Конституції України; частині першій статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України; рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Airey v. Ireland», «Ganci v. Italy», «Golder v. the United Kingdom», «Hadjianastassiou v. Greece», «Kreuz v. Poland», «Le Compte, Van Leuven And De Meyere v Belgium».
Враховуючи вищевикладене суду необхідно звернути увагу на той факт, шо для звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. 
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014р. у справі № 6-152цс14, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16.
Правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов мас подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.
Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.
Також доцільно звернути увагу на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.
Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.
Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа “Олександр Шевченко проти України”, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи “Волчлі проти Франції”, “ТОВ “Фріда” проти України”).
Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що 11.03.2021 року є початком відліку строку звернення до суду, оскільки спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач дізнався при отриманні щорічної допомоги до 5 травня.
При цьому, отримання апелянтом листа відповідача від 11.03.2021 року у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Тобто, про порушення своїх прав позивач дізнався 01.07.2020 року після зарахування щорічної грошової допомоги до 05 травня на картковий рахунок. Цей факт підтверджений документально. Проте, до суду позивач звернувся лише 12.03.2021 року.
Таким чином, на дані спірні правовідносини поширюються вимоги щодо шестимісячного строку для звернення до суду з даним позовом.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року по справі № 380/5202/20.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.
Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.
Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6  Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.    Зуєва Л.Є.