ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/12170/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровського апеляційного суду на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 (суддя суду 1 інстанції Турова О.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровського апеляційного суду, третя особа без самостійних вимог - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину у розмірі 525613,48 грн. (п`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот тринадцять гривень 48 коп.).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) позивачеві, як особі, яка обіймає посаду судді Дніпровського апеляційного суду, мала б бути нарахована та виплачена суддівська винагорода відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, а саме: у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням надбавки за вислугу років - 60% від посадового окладу, проте, під час нарахування суддівської винагороди за вказаний період відповідачем застосовано обмеження її розміру, передбачене ч.3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-ІХ із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження її розміру на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ. Зобов`язано Дніпровський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину суддівської винагороди у розмірі 525613,48 грн. (п`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот тринадцять гривень 48 коп.), з утриманням із сум, що підлягають виплаті, передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.
Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, з підстав не надання належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 22 вересня 2011 року за №3779-VІ ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області.
Постановою Верховної Ради України від 16 жовтня 2012 року за №5447-VII ОСОБА_1 обрано на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Указом Президента України від 28 вересня 2018 року за №297/2018 ОСОБА_1 переведено на посаду судді Дніпровського апеляційного суду.
Наказом в.о. голови Дніпровського апеляційного суду №15/к від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 зарахована до складу суддів Дніпровського апеляційного суду та вважається такою, що приступила до виконання своїх обов`язків з 02.10.2018
Також вказаним наказом в.о. голови Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату з 02 жовтня 2018 року за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу.
Відповідно до наказу голови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року за №46/к ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату до посадового окладу в розмірі 10 відсотків за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, як такій, що має доступ до секретної інформації в обсязі, необхідному для своєчасного та якісного виконання службових обов`язків.
Згідно з наказом голови Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2019 року за №144/к ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату з 09 серпня 2019 року за вислугу років в розмірі 60% посадового окладу.
В період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року позивачеві була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, та доплати за вислугу років в розмірі 60% від посадового окладу.
З 18.04.2020р. до 28.08.2020р. (крім днів, коли позивач перебувала у щорічній відпустці) суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачеві з урахуванням обмеження, встановленого Законом №553-ІХ, а не на підставі положень ст.135 Закону №1402-VIII.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема судоустрій, судочинство, статус суддів.
Частиною 1 та 2 статті 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частинами 1 та 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої цієї статті (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Водночас, 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту:
«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».
Таким чином, вказаним Законом визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину, при цьому такий розмір суддівської винагороди не узгоджується із положеннями статті 135 Закону № 1402-VIII.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір винагороди судді встановлений Законом № 1402-VIII та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. 
З цих підстав не можуть бути прийняті доводи відповідача та скаржника в апеляційній скарзі, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-IX від 13.04.2020 був чинним та підлягав застосуванню при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача.
Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у Бюджетному кодексі України. Цей закон (про Державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. 
Конституційний Суд України неодноразово у своїх Рішеннях наголошував, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у  Конституції України та Бюджетному кодексі України, тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди. Натомість Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» цю сферу не регулює, а відтак не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, пов`язаних з нарахуванням та виплатою суддівської винагороди.
Відтак, обмеження виплати позивачеві, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) є неправомірним.
Судом також враховується, що правовий висновок щодо неправомірності обмеження виплати, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-ІХ) викладено у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 340/1916/20.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.
Обмежуючи розмір суддівської винагороди, шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», всупереч вимогам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII та правовим позиціям Конституційного Суду України щодо незалежності суддів, законодавець створив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у даній справі, виконуючи вимоги Бюджетного кодексу України, вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії незалежності суддів, в тому числі позивача по даній справі.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що обмеження виплати позивачеві суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів, на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) було неправомірним. 
Стосовно зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру суддівської винагороди позивачеві за період з 18.04.2020 до 11.08.2020 без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році (ч.7 ст.148 Закону № 1402-VIII).
Частиною 9 статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Відповідно до статті 149 цього ж Закону суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Додатком №7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначений розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, зокрема визначено обсяг річного фонду оплати праці Дніпровського апеляційного суду.
Згідно з частиною 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно ч.3, ч.4 ст. 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів - щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Відповідач – Дніпровський апеляційний суд з огляду на законодавчо встановлений механізм фінансового забезпечення суддів на рівні відповідного суду виконує функції розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня (у системі головного розпорядника).
Виходячи з наведених положень статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких (зокрема Другий апеляційний адміністративний суд) є ДСА України. Відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2020 рік).
Зокрема, скаржником не надано доказів того, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-IX від 13.04.2020 до кошторису та розпису видатків Дніпровського апеляційного суд були внесені зміни щодо зменшення фонду заробітної плати, які у період з 18.04.2020 до 28.08.2020 унеможливили виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, доводи скаржника, що відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, є безпідставними, оскільки, по-перше,  статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  видатки Державного бюджету не визначались. Крім того, відповідно до Додатку № 3 до  Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020)  Законом №553-IX  були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними.
Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що відповідач розпорядився виділеними йому відповідно до вимог ст. 135 Закону № 1402-VIII коштами для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ). 
Тож суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що відповідач, обмежуючи нарахування та виплату суддівської винагороди позивача у період з 18.04.2020 до 28.08.2020, діяв всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким будь-які обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди у цей період передбачені не були. 
Стосовно доводів скаржника щодо рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, яке на спірні правовідносини в період з 18.04.2020 до 28.08.2020 не впливає, оскільки ці правовідносини виникли до прийняття цього рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд першої інстанції, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, разом з тим не покладав цього рішення в основу своїх висновків про часткове задоволення позовних вимог. 
На підставі з`ясованих фактичних обставин за результатами дослідження наявних у справі доказів суд першої інстанції правильно встановив, що за період з 18.04.2020 по  28.08.2020 позивачу виплачувалась суддівська винагорода з обмеженням десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.
З 28.08.2020 суддівська винагорода нараховується та виплачується позивачу без застосування обмеження, установленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
При цьому  за висновком суду першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наведеного вище мотивування, невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі є результатом протиправних дій відповідача. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровського апеляційного суду залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк