ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5082/21 Справа № 201/9366/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
       Акціонерного товариства “Акціонерний комерційний банк “Конкорд”, 
на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства “Акціонерний комерційний банк “Конкорд” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       Акціонерне товариство “Акціонерний комерційний банк “Конкорд” (далі — АТ “АКБ “Конкорд”) у вересні 2020 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором.
       В обґрунтування  позовних вимог посилався на те, що 26 грудня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом надання підписаної позичальником Заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів – фізичних осіб в АТ “АКБ “Конкорд” №22968-МПК та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 200 000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 38% річних. Підписавши Заяву про надання кредиту/кредитний договір та приєднавшись до публічного договору, відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ “АКБ “Конкорд” на умовах, зазначених в Публічному договорі та розміщених на офіційному сайті ПАТ АКБ “Конкорд”, а також підтвердив ознайомлення та згоду з тарифами позивача та погоджується з ними. 07 травня 2018 року відповідачем було активовано картковий рахунок № НОМЕР_1 . На виконання взятих на себе зобов`язань банк надав кредит відповідачу в межах встановленого ліміту в розмірі 200 000 грн., шляхом оплати платіжних документів позичальника, а також здійснення договірного списання грошових коштів № НОМЕР_1 . Також між сторонами було укладено договір платіжної картки №22968-МПК від 26 грудня 2017 року. У зв`язку з тим, що до закінчення строку дії кредитного договору - до 25 грудня 2019 року клієнт не погасив повністю кредитну заборгованість, 27 грудня 2019 року сума основного зобов`язання (199 472грн.79коп.) була винесена на рахунок простроченої заборгованості. 03 січня 2020 року клієнтом було частково погашена заборгованість, після чого сума основного боргу склала 191 565, 42 грн., після цього погашення заборгованості не відбувалось. Станом на 31 січня 2020 року заборгованість відповідача складає 342 648, 31 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 191 565, 42 грн., плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 85 363, 59 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором - 65 719, 24 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 5 139, 72 грн.
       Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ “АКБ “Конкорд” заборгованість за кредитним договором №22968-МПК від 26 грудня 2017 року за простроченим тілом кредиту станом 31 серпня 2020 року в розмірі 191 565, 42 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ “АКБ “Конкорд” подало апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалення нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до встановлених процесуальних норм ч.1 ст.367 ЦПК України оскаржуване судове рішення переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги АТ “АКБ “Конкорд”.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 26 грудня 2016 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір платіжної картки №22968-МПК шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки, на підставі якої ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_2 /а.с. 25/.
29 грудня 2016 року ОСОБА_1 було отримано платіжну картку № НОМЕР_3 , про що свідчить письмова розписка клієнта, в графі тип карти вказаної заяви визначено тип карти: MasterCard World Elite та тарифний пакет World Elite /а.с. 26/.
26 грудня 2017 року між ПАТ “АКБ “Конкорд” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом надання підписаної позичальником заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування клієнтів – фізичних осіб в АТ “АКБ “Конкорд” №22968-МПК та акцептованої банком про надання кредитних коштів шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 200 000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 38% річних. З підписанням відповідної заяви, відповідач підтвердив, що він розуміє та погоджується, зокрема, з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту ним, підписання та скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту, що разом вважається акцептом банку, ця заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, публічним договором та Тарифами Банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в Розділі 13 цієї Заяви в графі - строк кредиту /а.с. 21-22/.
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №22968-МПК від 26 грудня 2017 року станом на 31 серпня 2020 року, яка складає 342 648, 31 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 191 565, 42 грн., плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 85 363, 59 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором - 65 719, 24 грн. /а.с. 8-10/.
Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості – 85 363, 59 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором – 65 719, 24 грн., в тому числі їх розмір і порядок нарахування позивач посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ “АКБ “Конкорд” та Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток ПАТ “АКБ “Конкорд”, як невід`ємні частини укладеного між банком та відповідачем договору.
Однак, судом встановлено, що у Заяві про надання кредиту/кредитний договір №22968-МПК від 26 грудня 2017 року, яка була підписана ОСОБА_1 , в розділі 13 “Параметри кредиту”, не містяться умови щодо зобов`язань позичальника по сплаті заборгованості за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором, порядок та строки таких нарахувань /а.с. 22зв/.
Також, між банком та позичальником ОСОБА_1 було підписано Додаток №1 до Заяви про надання кредиту/кредитний договір №22968-МПК від 26 грудня 2017 року “Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за обраним видом кредиту”, який також не містить погоджених позичальником розміру вартості послуги за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкцій за порушення зобов`язань /а.с.22зв/.
Отже, в позовній заяві позивач посилається на п.8.4. Тарифів банку, який є додатком до кредитного договору, згідно якого на суму простроченої заборгованості нараховується: плата за супроводження простроченої /несанкціонованої заборгованості (від суми заборгованості, відсотків на день) складає 7% на місяць чи 84% річних та санкції за порушення строків погашення заборгованості 84 % річних + 10 грн. за кожний день.
Проте, надані Тарифи взагалі не містять пункту 8.4 на яким позивач обгрунтовує нараховані складові заборгованості, в свою чергу, згідно пункту 11 Тарифів — розмір плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості (від суми заборгованості, відсотків на день) встановлено в іншому розмірі — 0,10%, порядок сплати — списання з рахунку, умов щодо встановлення санкції за порушення строків погашення заборгованості Тарифи взагалі не містять /а.с.58/.
Крім того, зазначені Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток ПАТ “АКБ “Конкорд” не містять підпису позичальника про ознайомлення з ним при укладенні договору, а доказів того, що редакція Тарифів в подальшому змінювалась, матеріали справи не містять.
Звертаючись з апеляційною скаргою АТ “АКБ “Конкорд” надає суду Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ “АКБ “Конкорд”, в яких згідно п.11 на суму простроченої заборгованості нараховується: плата за супроводження простроченої /несанкціонованої заборгованості (від суми заборгованості, відсотків на день) складає 7% на місяць чи 84% річних та санкції за порушення строків погашення заборгованості 84 % річних + 10 грн. за кожний день. Дані Тарифи діють у банку з 10 вересня 2018 року, тобто після підписання відповідачем заяви про надання кредиту/кредитний договір №22968-МПК. Разом з цим, банком не надано суду доказів про ознайомлення позичальника з даними Тарифами банку.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Як вбачається з матеріалів справи, Тарифи банку від 10 вересня 2018 року не було надано разом з позовною заявою, тоді як позовні вимоги в частині стягнення плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення строків погашення заборгованості банк обгрунтовує саме ними. Надаючи зазначену редакцію тарифів разом з апеляційною скаргою позивач посилається на неможливість подання цих доказів, оскільки у суду не виникало питань з цього приводу та справу розглянуто у заочному порядку. Однак колегія суддів не може прийняти дані обставини, як докази об`єктивної неможливості подання належних доказів у суді першої інстанції, оскільки саме цими доказами позивач обгрунтовує позовні вимоги. 
Колегія суддів не приймає до розгляду надані банком Тарифи від від 10 вересня 2018 року, оскільки вони подані з порушенням норм ст.81, 83, 367 ЦПК України.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ “АКБ “Конкорд”, відсутність у заяві про надання кредиту/кредитний договір №22968-МПК домовленості сторін про плату за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення строків погашення заборгованості, надані банком Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ “АКБ “Конкорд” та Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток ПАТ “АКБ “Конкорд” не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Тарифи обслуговування елітних банківських платіжних карток ПАТ “АКБ “Конкорд”, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Виходячи з викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що при підписанні заяви від 26 грудня 2017 року між сторонами було досягнуто згоди про плату за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості та санкції за порушення строків погашення заборгованості.
Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного та обгрунтованого висновку про стягнення з боржника суми заборгованості у розмірі фактично використаних ним коштів з кредитного ліміту, тобто суми у розмірі 191 565, 42 грн. 
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Акціонерний комерційний банк “Конкорд” – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        Е.Л. Демченко                                                
                                                                               М.О. Макаров