Справа № 161/4461/21  Провадження №33/802/541/21 	Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М. 	
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП. 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду – Денісов В.П., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Лягутка О.Ю., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:
Вказаною постановою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Також стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 454 гривень судового збору.
ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 07.03.2021, о 19:20 год., в с. Липини, Луцького району на а/с ТЦ «Епіцентр» керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21213» д.н.з.  НОМЕР_1  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу драгер та в медичному закладі ВОНД у встановленому законом порядку у присутності свідків в категоричній формі водій відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху. Дії останнього кваліфіковані поліцейським за ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову судді необґрунтованою. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, оскільки він звертався до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні. Вказує на те, що він не керував транспортним засобом, за кермом автомобіля був ОСОБА_3 . Зазначає, що вказані в протоколі свідки не бачили чи керував він транспортним засобом, а також були відсутні на місці зупинки транспортного засобу. Просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Що стосується доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  про те, що суд безпідставно розглянув справу без його участі, то вони не заслуговують на увагу.
Як убачається із матеріалів справи, розгляд справи в суді першої інстанції було призначено на 31 березня 2021 року (а.с.14), на адресу суду  ОСОБА_1  подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із залученням захисника для захисту його інтересів (а.с.15). 
Розгляд справи було відкладено на 23 квітня 2021 року.
При цьому договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 уклав з захисником лише 23 квітня 2021 року (а.с.23).
23 квітня 2021 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Лягутко О.Ю. звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю в проведенні невідкладних слідчих діях, при цьому будь-яких документів на підтвердження вказаної обставини захисник не надав (а.с.22). 
Розгляд справи було відкладено на 13 травня 2021 року.
13 травня 2021 року ОСОБА_1 змінив захисника, уклавши договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом (а.с.30).
Розгляд справи було відкладено на 31 травня 2021 року.
31 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, також про відкладення розгляду справи з клопотанням до суду звернувся захисник Микулик В.М., у зв`язку із участю в судовому засіданні по розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 (а.с.39).
Розгляд справи було відкладено на 03 червня 2021 року.
03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на лікарняному (а.с.45).
Крім того, цього ж дня захисник Микулик В.М. звернувся до суду із заявою про те, що між ним та ОСОБА_1 розірвано договір про надання правової допомоги, а тому він не є захисником останнього (а.с.44).
Процесуальна поведінка  ОСОБА_1 та його захисників щодо затягування справи судом першої інстанції, шляхом подання клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку із різними обставинами, тому така поведінка розцінена місцевим судом як намагання  ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції – принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно приписів ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , дотримався.
Винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони.
Положення пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, регламентують, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 385667 від 07 березня 2021 року (а.с.1), який складений поліцейським відносно водія  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які своїми підписами у протоколі засвідчили відповідні обставини, зафіксовано ознаки сп`яніння останнього: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова, а також відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Згідно письмових пояснень свідків  ОСОБА_5  та ОСОБА_7 , вони бачили як вийшовши з торгового центру ОСОБА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння сів за кермо та розпочав рух, однак ОСОБА_5  став перед автомобілем щоб унеможливити подальший рух автомобіля (а.с.4,6). 
Підстав не довіряти поясненням вказаних свідків в апеляційного суду немає.
Крім того, з диску із відеозаписами з бодікамер поліцейських, який міститься у матеріалах справи (а.с.11), вбачається, що автомобіль, за кермом якого сидів ОСОБА_1 , стоїть в незвичному для припаркованого автомобіля положенні, при цьому в автомобілі світились фари, також згідно відеозапису ОСОБА_1 вказував, що він сидів в автомобілі коли він був заведений.
Також на відеозаписі зафіксовано, як в телефонній розмові власник автомобіля ОСОБА_3 повідомив працівника поліції, що водієм даного автомобіля  ОСОБА_1 , при цьому вказавши місце проживання останнього.
Також власник автомобіля повідомив, що через деякий час приїде і забере автомобіль.
Наведені обставини, зокрема відсутність ОСОБА_3 біля автомобіля, повністю спростовують твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а керував ним ОСОБА_3 ..
Таким чином, доводи захисника в апеляційні скарзі про те, що  ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені та проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи та були надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисником під час розгляду справи в апеляційній інстанції.
На підставі наведених доказів слід дійти висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проаналізувавши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважаю, що винність  ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні за ч.1 ст.130 КпАП України, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи. 
При накладенні адміністративного стягнення, суд врахував фактичні обставини справи, дані про особу порушника та правильно застосував безальтернативне адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення) у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав для закриття провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року щодо нього – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду                                  В.П. Денісов