ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 300/2012/20 пров. № А/857/7525/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання -    Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року з питань виконання рішення у справі № 300/2012/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Микитюк Р. В.,
час ухвалення рішення - 09.03.2021 року, 
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення - 15.03.2021 року,

                                                         в с т а н о в и в:

Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав до суду заяву про зміну способу виконання рішення, в якій просив змінити спосіб виконання рішення зі способу: зобов`язати Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та здійснити її доплату з урахуванням фактично виплаченої суми на: стягнути з Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради недоплачену суму щорічної грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, а саме: стягнення у сумі 9464 грн 00 коп.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року  у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зміну способу виконання рішення відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що зміна способу виконання судового рішення є однією з форм контролю за виконанням судового рішення, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим. Враховуючи те, що станом на момент звернення із вказаною заявою, рішення суду так і не виконане, тому виконавцем обгрунтовано подану заяву про зміну способу виконання рішення. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову постанову, якою заяву про зміну способу виконання судового рішення задоволити.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, явка учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично виконавець просить змінити не спосіб виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів у визначеній сумі 9464 грн, яка не була предметом розгляду адміністративним судом під час прийняття рішення у справі. Крім того, суд вказав на відсутність доказів ускладнення чи неможливості виконання рішення суду.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно з ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Пунктом 10 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю надано право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановлення або зміна способу або порядку виконання судового рішення може мати місце виключно за умови існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
При цьому, підставою для встановлення способу або порядку виконання судового рішення, є обґрунтовані обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим адміністративним судом способом.
Обґрунтованими є виключні обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.
При цьому, під встановленням або зміною способу чи порядку виконання судового рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.
Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 12 квітня 2018 року (справа № 759/1928/13-а).
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні суду першої інстанції перебувала адміністративна справа №300/2012/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання   протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування і виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, що не відповідає приписам частини 5  статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  та зобов`язати здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та здійснити її доплату з урахуванням фактично виплаченої суми.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2020 року, позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, що не відповідає приписам частини 5  статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Департамент соціальної політики виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та здійснити її доплату з урахуванням фактично виплаченої суми.
22 грудня 2020 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 300/2012/20.
Так, в обґрунтування заяви про зміну способу виконання судового рішення виконавець вказує на те, що станом на момент подання цієї заяви рішення суду боржником, Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, не виконано. При цьому зазначає, що проведений Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 перерахунок допомоги до 05 травня за 2020 рік не є виконавчим документом, відповідно примусове стягнення коштів з рахунків боржника за перерахунками в яких зазначено суми невиплачених допомог не є можливим. А тому просить змінити спосіб виконання рішення на спосіб: стягнути з Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради недоплачену суму щорічної грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, а саме: стягнення у сумі 9464 грн 00 коп.
Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично виконавець просить змінити не спосіб виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів у визначеній сумі 9464 грн, яка не була предметом розгляду адміністративним судом під час прийняття рішення у справі.
При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, заявником не надано доказів вчинення достатніх дій, спрямованих на виконання судового рішення та доказів, що вчинені дії не призвели до виконання судового рішення.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини, викладені в заяві про зміну способу виконання судового рішення у справі № 300/2021/20, не доводять доцільність і необхідність такої зміни, а тому вказана заява не підлягає задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяву про зміну способу виконання судового рішення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                    п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року з питань виконання рішення у справі № 300/2012/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 17 травня 2021 року.