ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5263/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  31 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним (незаконними) та самоуправними (що вчинені всупереч норм Законів) бездіяльність та дії відповідача (уповноважених осіб) що полягають: у не здійсненні розгляду скарги позивача від 16.10.2020 відповідно до вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №93/96-ВР та наказу МВС України від 10 жовтня 2004 року №1177, яким затверджено Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі також - Положення №1177); у не призначенні та не здійсненні службового розслідування відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №893(наказ МВС від 07.11.2018 ) службової діяльності уповноважених осіб органу досудового розслідування ГУНП в Черкаській області з приводу недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях ЄРДР №12018250230001368 та ЄРДР№12019250230001866; у не забезпеченні дотримання прав позивача внормованих спеціальним Законом №93/96-ВР під час та після здійснення перевірок та службового розслідування за фактами, що викладені у скарзі від 16 жовтня 2020 року, у мовчазній відмові у реалізації позивачем його громадянських прав внормованих статтею 40 Конституції України; у завданні позивачу моральної шкоди;
- зобов`язати відповідача (уповноважених осіб) вчинити дії: розглянути скаргу позивача від 16.10.2020 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України затвердженого наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року №1177 та відновити порушенні права позивача, що внормовані ст. 40 Конституції України, ст. ст. 18, 19 Закону №93/96-ВР та підзаконними відомчими нормативно-правовими актами МВС;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду завдану йому протиправною бездіяльністю та діями у розмірі мінімальної заробітної плати, що внормована Законом станом на дату ухвалення рішення;
- відповідно до статті 129-1 Конституції України встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не розглянув скаргу позивача від 16.10.2020 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України затвердженого наказом МВС України від 10 жовтня 2004 року № 1177 та відновити порушенні права позивача, що внормовані ст. 40 Конституції України, ст. ст. 18, 19 Закону №93/96-ВР та підзаконними відомчими нормативно-правовими актами МВС.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані зокрема тим, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даного спору та обмежився лише встановленням факту надання відповідачем відповіді на його звернення. Разом з цим, позивач наголошує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки суті прийнятого відповідачем рішення за результатом розгляду його скарги з урахуванням доводів позовної заяви, що мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Крім того, позивач в апеляційній скарзі звертає увагу суду, що станом на 20.11.2020 (час звернення до суду з позовом у даній справі) відповідь на звернення він не отримав, що на його думку, свідчить про порушення вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №93/96-ВР. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.10.2020 позивачем, як представником МПП «ДЖО», надіслано на електронну пошту відповідача скаргу відповідно до змісту якої останній просив:
- прийняти та здійснити службове розслідування службової діяльності уповноважених осіб органу досудового розслідування з приводу недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях ЄРДР №12018250230001368 та ЄРДР №1201950230001866;
- забезпечити дотримання прав позивача як скаржника, внормованих спеціальним Законом під час та після здійснення перевірок та службового розслідування;
- інформацію та повідомлення направляти на паперовому носії за поштовою адресою: вул. Березова, 2, м. Сміла, Черкаська обл., 20701 та у електронній письмовій формі на електронну поштову скриньку (e-mail) huginnmuninn@ukr.net.
Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області за наслідками розгляду скарги позивача від 16.10.2020 проведено перевірку, складено довідку від 12.11.2020 про результати перевірки, проведеної за зверненням представника МПП «ДЖО» ОСОБА_1, згідно якої вирішено:
1) Перевірку за зверненням ОСОБА_1 закінчити; 
2) Факти неналежного розслідування кримінального провадження №1201950230001866 знайшли своє підтвердження в частині тривалого розслідування та неприйняття законного рішення; 
3) Слідчому СВ Смілянського ВП ГУНП Самарському С.Г. суворо вказати на тривале розслідування кримінального провадження №1201950230001866 та не прийняття законного рішення в розумні строки; 
4) У відповідності до п. 11 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП Самарського С.Г. попередити про необхідність дотримання службової дисципліни під час виконання своїх службових обов`язків з розслідування кримінальних проваджень; 
5) Заступнику начальника СВ Смілянського ВП ГУНП Титаренку В.А. встановити особистий контроль за станом розслідування кримінального провадження №1201950230001866 та виконанням вказівок СУ ГУНП; 
6) У кримінальному провадженні №1201950230001866 надати вказівки щодо подальшого розслідування та встановити терміни їх виконання; 
7) Про результати перевірки проінформувати ОСОБА_1 .
Листом від 13.11.2020 №24/К-279 СУ ГУНП в Черкаській області повідомлено позивача про результати розгляду його звернення (скарги) від 16.10.2020.
Позивач, вважаючи, що відповідачем не було дотримано вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №93/96-ВР та наказу МВС України від 10 жовтня 2004 року №1177, що призвело до порушення його законних прав та інтересів звернувся за їх захистом до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачем на скаргу позивача від 16.10.2020 надана повна та обґрунтована відповідь листом від 13.11.2020 №24/К-279, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Нормативно правовим актом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон № 393/96-ВР. Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною першою статті 5 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Відповідно до приписів ст. 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 15 цього Закону визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» регламентовано, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Пунктом 1.3 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року №1177 (далі - Положення №1177) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.
Положеннями абз. 1-9 п. 2.1 Положення №1177 визначено, що звернення від громадян надходять до органів внутрішніх справ у вигляді листів (поштою) та під час їх особистого прийому посадовими особами (усні й письмові). Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень. Після первинного розгляду звернень громадян керівництвом органу внутрішніх справ працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії) (далі - підрозділ документального забезпечення): вносить до журналу або електронно-реєстраційної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян; здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам; забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.
Відповідно до п. 4.1 Положення №1177 керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об`єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з`ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.
Згідно з п. 4.3 Положення №1177 за результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об`єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання
Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян (п. 4.4 Положення №1177).
За змістом п. 4.6 Положення №1177 відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті органом внутрішніх справ, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка долучається до матеріалів перевірки звернення. У журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою, або журналі реєстрації звернень громадян, що надійшли під час особистого прийому, або ЕРК фіксується, що про наслідки перевірки автора повідомлено в усній формі під час особистої бесіди.
Згідно з п. 7.4 Положення №1177 за кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі органів внутрішніх справ або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів органом внутрішніх справ, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові органу внутрішніх справ або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб. Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).
Як свідчать матеріали справи, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області за наслідками розгляду скарги позивача від 16.10.2020 проведено перевірку за результатом проведення якої складено довідку від 12.11.2020 (а.с. 40).
Листом від 13.11.2020 №24/К-279 СУ ГУНП в Черкаській області позивача повідомлено про результати розгляду його звернення (скарги) від 16.10.2020.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем звернення позивача було належним чином розглянуто та за результатами розгляду надано позивачу відповідь про результати розгляду його звернення (скарги) від 16.10.2020.
Колегія суддів підкреслює, що незгода позивача з наданою Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області відповіддю за результатами розгляду його скарги не свідчить про бездіяльність останнього з підстав суб`єктивної незгоди позивача зі змістом або висновками такої відповіді, оскільки процесуальна процедура розгляду скарги позивача була дотримана відповідачем у відповідності до приписів чинного законодавства. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень призначити та здійснити службове розслідування відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку №893(наказ МВС від 07.11.2018 ) службової діяльності уповноважених осіб органу досудового розслідування ГУНП в Черкаській області з приводу недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях ЄРДР №12018250230001368 та ЄРДР№12019250230001866, оскільки це призведе до втручання у його дискреційні повноваження, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 826/3849/16. У вказаній постанові судом касаційної інстанції зазначено, що відповідно до норм Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (на час розгляду справи 580/5263/20 чинним є Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року за № 893), така дія є дискреційним правом керівника установи і суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип поділу влади. 
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Колегія суддів наголошує, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Разом з тим, статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» серед обов`язків органів державної влади і місцевого самоврядування передбачено необхідність об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів для усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Орган державної влади і місцевого самоврядування, який отримав заяву від громадянина в порядку Закону України «Про звернення громадян», має право прийняти рішення на відновлення порушених прав третіх осіб, порушення яких встановлено під час розгляду відповідних заяв інших громадян.
Колегією суддів у ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було дотримано вказаних вимог та відповідно процедури розгляду скарги позивача.
Також, колегія суддів враховує, що позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано до суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем не було забезпечено його прав скаржника, внормованих Законом 93/96-ВР під час здійснення перевірок та службового розслідування, за фактами, що викладені у скарзі від 16.10.2020.
Доводи апелянта щодо висновків відповідача, викладених у довідці від 12.11.2020, колегія суддів оцінює критично та не надає їм правової оцінки, оскільки предметом скарги позивача було проведення перевірки за його зверненням.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Частиною першою статті 24 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Кримінальний процесуальний кодекс України містить главу 26, яка визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, в тому числі органів досудового розслідування та прокурорів.
Враховуючи те, що дії відповідача, які викладені та перевірялись на підставі звернення позивача, стосуються неналежного виконання посадових обов`язків під час здійснення кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про підсудність відповідних вимог кримінальній юстиції.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд про що зазначається, зокрема, у постанові цього Суду від 30 липня 2020 року у справі № 826/3849/16.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001, правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ за спорами відповідно до процесуального законодавства України.
Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.
Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року у справі № 19-рп/2011    щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України, частини третьої статті 110,частини другої статті 236 КПК України зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони право і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Конституційний Суд наголосив, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні та як органами досудового розслідування, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
Також  колегія суддів наголошує, що при визначенні юрисдикції, у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 р. залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан