ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/16072/16
адміністративне провадження № К/9901/10737/20
Верховний Суд у складі колегії суддів  Касаційного адміністративного суду :
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,  
за участі:
секретаря судових засідань: Жураковської Б.М.,
представника Відповідача: Борозни М.П.,
розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник - Головне управління ДПС у м. Києві)
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року (суддя: Чудак О.М.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року (судді: Сорочко Є.О., Єгорова Н.М., Федотов      І.В.)
у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укройлпродукт»
до Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укройлпродукт» (надалі також - Позивач, ТОВ «Укройлпродукт») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві ( надалі також - Відповідач, правонаступник  -  Головне управління ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 квітня 2016  року №0002701404 та №0002691404.
В обґрунтування позову зазначило, що оскаржувані індивідуальні акти прийнято без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки висновок контролюючого органу в частині встановлених в ході перевірки порушень ТОВ «Укройлпродукт» вимог Податкового кодексу України  (надалі також - ПК України)  під час здійснення господарських взаємовідносин з TOB «Астер Трейд Україна» є необґрунтованим та таким, що ґрунтується на неналежних доказах. Позивач стверджував, що господарські операції із TOB «Астер Трейд Україна» є реальними, підтверджені належними первинними документами, а товар придбаний (олія соняшникова нерафінована українського походження, врожаю 2014 року) використаний у власній господарській діяльності із здійсненням експорту такого товару.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 6 квітня 2016 року №0002701404 та №0002691404. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що висновки Відповідача про неправомірне відображення Позивачем в податковому обліку наслідків господарських операцій із TOB «Астер Трейд Україна» є необґрунтованими, та такими, що спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи.
Суди попередніх інстанцій за результатами правової оцінки обставин у справі дійшли таких висновків: 
- окремі недоліки у первинних та інших документах, не можуть самі по собі безумовно свідчити про нереальність господарської операції з поставки товару, якщо з інших документів вбачається, що така операція реально відбулася;
- посилання Відповідача на відсутність доказів перебування директора Позивача у відрядженні з метою підписання документів за спірними операціями колегія суддів відхиляє. Питання неправомірності документування відряджень посадових осіб Позивача не є предметом даного спору. Крім того, враховуючи можливість передачі документів для підписання засобами поштового чи кур`єрського зв`язку, зазначені доводи відповідача для цілей висновку про нереальність спірних операцій, суди оцінили як такі що не можуть спростувати фактичної поставки товарів; 
-  вчинення господарських операцій з TOB «Астер Трейд Україна» було обумовлене розумною економічною причиною, про що свідчить факт отримання за результатами таких операцій прибутку.  
1.3. Короткий зміст касаційної скарги 
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів  скасувати і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
При цьому Відповідач підставою касаційного оскарження визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Позивач не скористався правом надіслати письмовий відзив на касаційну скаргу.
У судове засідання  суду касаційної інстанції 7 квітня 2021 року представник  Позивача не з`явився, хоч був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Відповідачем проведено перевірку Позивача, за результатами якої складено акт від 17 березня 2016 року №20/26-15-14-04-03/37036907.
Згідно з висновками цього акта Позивачем допущено порушення вимог:  
- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137 ПК України (далі - ПК), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 4   501 098 грн;
- пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за червень 2015 року на загальну суму 5  001 220 грн;
На акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 6 квітня 2016 року:
- №0002701404, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 7 501 830 грн, в тому числі на 5 001 220 грн за податковим зобов`язанням та на 2500610 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- №0002691404, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «Укройлпродукт» з податку  податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 6 751647 грн, в тому числі на 4 501 098 грн за податковим зобов`язанням та на 2 250549 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Фактичною підставою прийняття цих податкових повідомлень-рішень стали висновки Відповідача про те, що Позивач безпідставно зменшив фінансовий результат до оподаткування на суму витрат, а також включив до податкового кредиту  суму податку на додану вартість за результатами операцій із TOB «Астер Трейд Україна»,  з тих підстав, що остання фактичного не здійснювало поставки товарів.
На думку Відповідача, про відсутність фактичної поставки товарів свідчить наявність таких обставин, як: 
- надані на підтвердження транспортування товару  товарно-транспортні накладні містили помилки щодо їх заповнення;
-  окремі підприємства у ланцюгу постачання спірного товару не мають можливості його постачання;
- товар, придбаний у TOB «Астер Трейд Україна»,  реалізовано за ціною нижчою, аніж ціна придбання, що вказує на відсутність господарської мети таких операцій. 
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій  надали невірну оцінку обставинам  щодо фактичного здійснення операцій між Позивачем та його контрагентом TOB «Астер Трейд Україна».
Відповідач вважає, що при ухваленні судових рішень залишено поза увагою  те, що:
- до перевірки не надано документів які підтверджують, що директор ТОВ "Укройлпродукт'' знаходився у відрядженні, а саме, накази на відрядження, авансові звіти, інші документи (квитки, чеки, компенсація у вигляді добових на відрядження);
- Посвідчення якості підписано особами без зазначення посад, прізвищ і ініціалів
скріплено печаткою ТОВ «Про Партнер Україна»;- контрагент в ланцюгу постачання (четвертий по відношенню до Позивача), здійснював маніпулювання звітністю за рахунок відображення в Розділі II "Податковий кредит" операцій з контрагентами, які надають право на формування податкового кредиту при одночасному їх відображенні зі знаком мінус в графі операції, які не надають право на формування податкового кредиту;
- товар, який за документами придбавався у TOB «Астер Трейд Україна», в подальшому було реалізовано позивачем на експорт через комісіонера за ціною нижчою від ціни придбання.
Також Відповідач стверджував про те, що при ухваленні судових рішень не враховано правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 у  справі № 826/7047/13-а, згідно з яким: колегія суддів не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за спірними господарськими операціями, оскільки договір між позивачем і контрагентами взагалі відсутній, в долучених до матеріалів справи первинних документах, а саме: податкових накладних, актах здачі-приймання робіт (надання послуг), видаткових накладних не зазначено посаду осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій,  місце їх складання, що доводить невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суди першої та апеляційної інстанцій визнали встановленими.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, заслухавши представника Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Надаючи правову оцінку оскаржуваним Позивачем індивідуальним актам в контексті дотримання Відповідачем частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при їх прийнятті, Суд звертає увагу на таке. 
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України  (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Згідно з пунктом 5 Положення дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 року № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318. Пункт 7 Положення визначає, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198  ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. 
Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат  наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.
Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «Укройлпродукт» та TOB «Астер Трейд Україна» укладено договір поставки  товару - олії соняшникової нерафінованої, українського походження, врожаю 2014 року, придатної для переробки, нормальної товарної якості, наливом 
За умовами договору  Продавець поставляє Товар автомобільним транспортом на умовах СРТ згідно з  правилами «Інкотермс-2010», зокрема, за адресою ТОВ «Евері», м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117 (Термінал).
На підтвердження здійснення господарських операцій на виконання умов договору  у ході судового розгляду надано копії специфікацій, видаткових накладних, актів приймання-передачі, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, платіжних доручень, посвідчень якості на кожну поставку товару.
Зміст наведених документів, відповідно до висновків судів попередніх інстанцій, свідчить про те, що:
-  TOB «Астер Трейд Україна» поставлено для ТОВ «Укройлпродукт» товар, який відповідає ДСТУ 4492:2005, в кількості 1428,92 тон за ціною 21 000 грн за тонну з ПДВ, загальною вартістю 30 007 320 грн.
- поставка здійснювалась на умовах СРТ згідно з правилами «Інкотермс-2010», шляхом доставлення автомобільним транспортом за адресою ТОВ «Евері»: м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117; виробник товару - ПП «Агробуд» (адреса лабораторії м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 80); вантажовідправник - TOB «Про Партнер Україна»; вантажоодержувач - TOB «Астер Трейд Україна» для експортера ТОВ «Укройлпродукт».
Придбаний у ТОВ «Астер Трейд Україна»  товар при зливі у ємності терміналу передано Позивачем для реалізації ТОВ «СФС Трейд», з яким  було укладено договори комісії,  за ціною не нижче 17 550 грн за тонну, на підтвердження чого надано відповідні перинні документи.
Відповідно до звітів комісіонера ТОВ «СФС Трейд», повідомлень про фактичне вивезення товару, а також копій вантажно-митних декларацій, переданий Позивачем товар ТОВ «СФС Трейд» реалізовано за ціною 17 590 грн за тонну (без ПДВ).
З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що первинні документи, надані Позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із зазначеним вище контрагентом, враховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності Позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку.
Суди обґрунтовано відхилили посилання Відповідача на податкову інформацію щодо суб`єктів господарювання, з якими Позивач не мав безпосередніх взаємовідносин, оскільки, зважаючи на сукупність зібраних у справі доказів, такі відомості носять інформаційний характер та не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Крім того, суди також надали вичерпну та юридично правильну оцінку доводам Відповідача про наявність помилок та недоліків при оформленні товарно-транспортних накладних та посвідчень якості, як таким, що не можуть спростувати зафіксовані іншими доказами дані  про фактичну поставку товарів. 
При  цьому не може спростувати фактичної поставки товару, за обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій  у цій справі, й відсутність документів, які б підтверджували відрядження директора з метою укладення договору в інше місто. За звичаями ділового обороту укладення договорів не завжди передбачає безпосередню зустріч посадових осіб суб`єктів господарювання; укладення договорів можливе за використання відповідних засобів зв`язку, а безпосереднє підписання угоди шляхом проставлення на паперовому носії договору підпису може відбуватись, зокрема, з використанням поштових засобів зв`язку, кур`єрської служби чи ін. Чинне законодавство не містить зобов`язальних норм щодо підписання договору шляхом виїзду посадової особи суб`єкта господарювання, зокрема покупця товару,  до офісу його контрагента (постачальника).
Щодо  посилань Відповідача на те, що придбання  у ТОВ «Астер Трейд Україна» Позивачем товару не обумовлене розумною економічної причиною, в силу реалізації останнім товару за ціною нижче ціни придбання, то вони також не дають підстав вважати, що у цій справі є обставини, які виключають право Позивача на формування наслідків відповідних операцій у податковому обліку. 
Так, зміст встановлених судами попередніх інстанцій, вказує на те, що Позивач  придбавав товар за ціною 21000 грн за тонну (17500 грн  без ПДВ), а комісіонер ТОВ «СФС Трейд» експортував такий товар іншим суб`єктам господарювання  за ціною 17590 грн за тонну без ПДВ.
При цьому, оскільки вимоги підпункту «а» 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України передбачають оподаткування операцій з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту за нульовою ставкою, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що для визначення економічного ефекту необхідно врахувати ціну придбання Позивачем товару без ПДВ, тобто 17500 грн. Сплачена ж TOB «Астер Трейд Україна» у вартості товару сума ПДВ зараховується до складу податкового кредиту ТОВ «Укройлпродукт».
Згідно з наданою інформацією, не спростованою жодними доводами Відповідача,  за результатами  придбання у  TOB «Астер Трейд Україна» товару та подальша його реалізації його за межі митного кордону України, Позивач отримав прибуток в загальній сумі 69124,01 грн. без врахування оплати послуг комісіонеру.
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо підтвердження права Позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями із у  TOB «Астер Трейд Україна» колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених відповідно до вимог процесуального закону.
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч вимог наведених норм, Відповідачем не доведено у встановленому чинним законодавством порядку обґрунтованість та правомірність рішення податкового органу, натомість Позивач в ході судового розгляду на підставі відповідних доказів підтвердив фактичне здійснення господарських операцій із його контрагентом.
Таким чином, суди попередніх інстанцій на виконання завдання адміністративного судочинства надали оцінку всім виявленим Відповідачем фактам в акті перевірки, які стали підставою для винесення спірних в даній справі податкових повідомлень-рішень. Натомість, Суд визнає, що Відповідач в касаційній скарзі просить здійснити переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно спірних податкових повідомлень-рішень, що знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Касаційна скарга Відповідача фактично зводиться до того, що при встановленні обставин справи у цій справі, у якій предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, судами застосовано норми процесуального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 у  справі № 826/7047/13-а.
Суд звертає увагу на те, що, ухвалюючи постанову у справі № 826/7047/13-а про відмову платникові податку у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення, суд касаційної інстанції  врахував не лише наявність помилок у наданих на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій документах, а й ту обставину, що посадова особа контрагента заперечила свою участь у підписанні документів. Натомість, у справі №826/16072/20 сукупності таких обставин не встановлено, про наявність таких не зазначено в касаційній скарзі. 
Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання на висновки, викладені у наведеній постанові, як на правову позицію, яка не була врахована судами першої та апеляційної інстанцій. Висновки судів не суперечать висновкам в зазначеній справі з огляду на відмінність обставин в порівнянні з обставинами у цій справі. При цьому колегія суддів зазначає, що висновки Верховного Суду мають враховуватись, виходячи з конкретних обставин справ, які встановлені судами за результатами оцінки відповідних доказів у цих справах.
Відповідно до правового  висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц:  висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову,  зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Враховуючи наведене, зміст встановлених фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги Відповідача відсутні. 
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Суд звертає увагу на таке.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.
Отже, переглянувши судові рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Згідно із частиною першою статті  350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС України у м. Києві (правонаступник Головного управління ДФС у м. Києві) залишити без задоволення. 

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя                                                                           Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                                 О.В. Білоус

                                                                                                          І.Л. Желтобрюх