Справа № 161/15777/20 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/585/21  Категорія: 60 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К., 
секретар судового засідання – Вакіна Д.О.,
з участю позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
її представника – ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_5 – ОСОБА_6 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору –  Відділ державної реєстрації Луцької районної державної адміністрації, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним договору дарування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року,

                                            В С Т А Н О В И В :
30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що її батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, у 1962 році побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 , який згідно Витягу з погосподарської книги №3 за 2006-2010 роки, виданого Піддубцівською сільською радою 12.04.2019, був зареєстрований на ОСОБА_7 по особовому рахунку № НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_7 помер і після його смерті відкрилася спадщина, яку прийняла вона з матір`ю шляхом спільного проживання з померлим на час відкриття спадщини.
У спірному будинку вона постійно проживала і проживає без реєстрації.
У 2019 році, вирішивши оформити свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті свого батька на 1/4 частину будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування цього будинку, їй стало відомо, що власником цього майна повністю являється мати ОСОБА_5 на підставі виданого 15.07.2014 свідоцтва про право власності.
У 2019 році нею неодноразово велися перемовини щодо добровільного врегулювання спору.
Однак, з метою позбавити її права власності на спадкове майно після смерті батька, згідно договору дарування від 14 лютого 2020 року спірні будинок та земельна ділянка були відчужені матір`ю ОСОБА_5 на користь онуки ОСОБА_3 ..
Ураховуючи наведене, просила:
1) встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01 вересня 2007 року;
2) визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1559 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:4129;
3) визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування від 14 лютого 2020 року житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; 
3) зобов`язати Відділ державної реєстрації Луцької районної державної адміністрації Волинської області внести відповідні зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 та представник ОСОБА_8 від імені відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що звертаючись із вимогами про визнання недійсним договору дарування, стороною якого вона не була, а також визнання права власності на майно, позивачем обрано невірний та неефективний способи захисту своїх прав. З урахуванням цієї обставини заявлена вимога про встановлення факту, без реального вирішення спору з конкретною матеріально-правовою вимогою, на яку цей факт впливає, є передчасною. А вимога про зобов`язання внести зміни у державний реєстр щодо спірного майна заявлена до неналежних відповідачів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_7 .
Позивач зазначає про порушення свого права на спадкове майно, а саме – на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . 
Судом встановлено, що первісною підставою вибуття із власності позивачки успадкованої, на її думку, частини спірного будинку і земельної ділянки було свідоцтво про право власності від 15 липня 2014 року № НОМЕР_2 , видане на ім`я відповідачки ОСОБА_5 (а.с.19-20).
Однак, цей правовстановлюючий документ позивач не оскаржує, а оскаржує наступний правочин – договір дарування, стороною якого не являється.
Разом із тим, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку має бути звернення позивача із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 15 липня 2014 року № НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_5 .
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд         
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий – суддя  

Судді