ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/12264/20 пров. № А/857/3161/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                         Шинкар Т.І.,
суддів                                                                           Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в м.Луцьку 21 грудня 2020 року у справі №140/12264/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В:

21.08.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.02.2020 №0001144/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 6108,80 грн; №0001145/1-5033-0307 за 2017 рік в розмірі 1869,60 грн; №0001144/2-5033-0307 за 2016 рік в розмірі 5261,20 грн; №0001145/2-5033-0307 за 2016 рік в розмірі 1610,19 грн; №0001145-5033-0307 за 2018 рік в розмірі 13052,15 грн; №0001144-5033-0307 за 2018 рік в розмірі 42647,06 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до довідки сільського голови Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області №355 від 06.05.2020 належні ОСОБА_1 на праві власності об`єкти нерухомого майна останній використовує у сільськогосподарській діяльності. Суд першої інстанції зазначив, що на праві власності позивачу належить сільськогосподарська техніка, яку він використовує для виробництва сільськогосподарської продукції, а саме збиральний комбайн, що підтверджується копією технічного паспорта. Суд першої інстанції дійшов висновку, що перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення. Суд першої інстанції зазначив, що спірна нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що неможливо ствердити, що позивачем провадиться господарська діяльність, яка відноситься до діяльності сільськогосподарських товаровиробників. Скаржник вказує, що належні позивачу приміщення є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і на такі повинен нараховуватись податок на нерухоме майно. Скаржник зазначає, що докази того, що спірні об`єкти нерухомості передані позивачем до статутного капіталу ФГ «Маньківські овочі» позивачем не надані. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що є сільськогосподарським товаровиробником та спірні будівлі нерухомості використовує у сільськогосподарській діяльності за призначенням, в оренду не надає. Вказує, що є засновником та керівником ФГ «Маньківські овочі», а сільськогосподарськими товаровиробниками є юридичні і фізичні особи. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), керуючись статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.12.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якого є: вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників (основний); вирощування інших багаторічних культур; змішане сільське господарство; оптова торгівля фруктами й овочами.
ОСОБА_1 на праві власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме: холодильна камера для зберігання овочів загальною площею 233,7 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1 , та овочесховище загальною площею 763,6 кв. м., яке розташоване у АДРЕСА_2 , що підтверджено свідоцтвами про право власності від 23.03.2009 серії НОМЕР_1 , 01.12.2005 серії НОМЕР_2 , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24350487 від 04.11.2009, №9240334 від 12.12.2005, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.18-21).
14.02.2020 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення:
№0001144/2-5033-0307, №0001145/2-5033-0307, відповідно до яких ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2016 рік у розмірі 5261,20 грн, 1610,19 грн відповідно (а.с.14-15);
№0001144/1-5033-0307, №0001145/1-5033-0307, відповідно до яких ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2017 рік у розмірі 6108,80 грн, 1869,60 грн відповідно (а.с.16-17);
№0001144-5033-03070307, №0001145-5033-0307, відповідно до яких            ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2018 рік у розмірі 42647,06 грн, 13052,15 грн відповідно (а.с.12-13).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
Так, відповідно до Свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна від 23.03.2009 та від 01.12.2005, Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2009 та від 12.12.2005, позивачу на праві власності належить приміщення холодильної камери для зберігання овочів загальною площею 233,7 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1 , та овочесховище загальною площею 763,6 кв. м., яке розташоване у АДРЕСА_2 .
Водночас, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку («ж»).
Таким чином, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
В свою чергу, відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18.01.2001 №2238-III сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.
В свою чергу, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років»).
Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16.
Слід зазначити, що встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Відповідно до довідки Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області від 06.05.2020 №355 з 2007 і до сьогодні позивач є сільськогосподарським товаровиробником.
ОСОБА_1 є засновником та керівником (головою) Фермерського господарства «Маньківські овочі», яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 09.11.2007, що підтверджується копією довідки №52 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.
Видами діяльності ФГ «Маньківські овочі» є: Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний); Код КВЕД 01.30 Відтворення рослин; Код КВЕД 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, що слідує з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що об`єкти нерухомого майна «холодильна камера для зберігання овочів» та «овочесховище», які належить позивачу на праві власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та фактично використовуються ФГ «Маньківські овочі» та ФОП           ОСОБА_1 у сільськогосподарській діяльності.
Відповідно до довідки сільського голови Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області №355 від 06.05.2020 належні ОСОБА_1 на праві власності об`єкти нерухомого майна останній використовує у сільськогосподарській діяльності.
Також з матеріалів справи вбачається, що на праві власності позивачу належить сільськогосподарська техніка, яку він використовує для виробництва сільськогосподарської продукції, а саме збиральний комбайн, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.64).
Крім того, позивачу на праві власності належать земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», придбано та реалізовано розсаду, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями договору купівлі-продажу №3 від 14.05.2018, видаткової накладної №25 від 20.08.2018 та рахунками-фактури від 07.05.2018, від 17.08.2018.
Таким чином, досліджені судом письмові докази свідчать про те, що позивач за функціональним призначенням (сільськогосподарська діяльність) належні йому приміщення використовує у сільськогосподарській діяльності.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам сторін, приходить до висновку, що зазначені нежитлові приміщення, що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з пп. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження відповідачем як суб`єктом владних повноважень обґрунтованості та правомірності податкових повідомлень-рішень
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №140/12264/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич