П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.	м.Одеса	                     Справа № 400/829/21	
                                                       Головуючий І інстанції Фульга А.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту ухвали - 17.02.2021р.) про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
11.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 19494,38 грн.) з моменту звільнення 21.05.2019р. по день фактичного розрахунку 30.12.2020р. (406 робочих днів).
Ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021р. у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, позивач 01.03.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. та направити справу до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, зазначає, що судом 1-ї інстанції безпідставно зазначено про тотожність заявлених позовних вимог у справах №400/1413/20 та №400/829/21, що зумовило помилковий висновок суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.
12.03.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відсутність якого, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про відсутність будь-яких підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
За змістом п.2 ч.1 ст.170 КАС, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2018 року у справі №809/487/18 та від 13.07.2020р. у справі №620/3960/19.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Колегією суддів встановлено, що обставини, якими позивач - ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги у справі №400/1413/20 (на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі) фактично зводяться до того, що Військова частина НОМЕР_1 , на момент його звільнення з військової служби, протиправно не виплатила йому грошову компенсацію вартості недоотриманого речового майна відповідно до довідки у сумі 19949,38 грн. Зазначені обставини й стали підставою для звернення до суду із позовом, у якому останній просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 19949,38 грн., а також здійснити нарахування та виплату суми середнього заробітку на підставі ст.117 КЗпП України за період з моменту звільнення з військової служби 21.05.2019р. по день фактичного розрахунку.
Проте, як свідчать матеріали справи, Миколаївський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 12.06.2020р. у справі №400/1413/20 вказаний вище позов задовольнив частково та лише зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 19949,38 грн. 
Також одночасно, окружний суд, розглянувши іншу позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь грошову компенсацію за час затримки розрахунку за невиплачене речове майно, дійшов висновку про відсутність законних підстав для її задоволення, оскільки виплата такої компенсації має на меті покриття фактичних витрат, які понесла особа у зв`язку з придбанням предметів, речей для забезпечення потреб, пов`язаних з проходженням військової служби, тобто не є, а ні грошовим забезпеченням, ані заробітною платою.
Відтак, у згаданій вище справі, судом розглядалося та було вирішено питання стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вартості неотриманого речового майна.
Крім того, при цьому, слід зазначити, що вказане вище рішення суду першої інстанції у справі №400/1413/20 набрало законної сили 15.06.2020р. та, у встановлені законом строки, позивачем в у буд-який спосіб не оскаржувалося.
У даній же справі №400/829/21, спір фактично виник у зв`язку із невиконанням відповідачем вимог ст.117 КЗпП України і невиплатою середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, як уже зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 фактично повторно просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 19494,38 грн.) з моменту звільнення 21.05.2019р. по день фактичного розрахунку 30.12.2020р. (406 робочих днів). Однак, як вже зазначено вище, ці п\вимоги фактично вже було вирішено МООС у рішенні від 12.06.2020р. у справі №400/1413/20.
Отже, враховуючи вказані обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки як обставини, що обґрунтовують звернення до суду, так і матеріально-правові вимоги позивача до відповідача у справі №400/1413/20 є аналогічними. Незважаючи на те, що позовні вимоги у даних справах сформовані по різному, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що за змістом заявлені вимоги є тотожними.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що факт проведення відповідачем 30.12.2020р. виплати на виконання судового рішення у справі №400/1413/20 не може слугувати самостійної підставою для звернення позивача до суду з аналогічною позовною вимогою.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.241,243,308,315,316,321,322,325,328 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.05.2021р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          І.П. Косцова  

                                                                                                                   В.О. Скрипченко