28.04.21
22-ц/812/689/21
Справа №489/6398/20 Головуючий суду першої інстанції – Рум`янцева Н. О.
Провадження №22-ц/812/689/21 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И 

28 квітня 2021 року                               м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Самчишиної Н. В.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю. В.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційний промислово-інвестиційний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирик Ольга Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна про визнання частково недійсними договорів відступлення права вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, скасування рішень про реєстрацію іпотекодержателем,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подала позов, в якому просила визнати частково недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в частині передачі прав за кредитними договорами №669-04/07 від 09 липня 2007 року та №1441/04-07 від 08 листопада 2007 року. Також позивач просила визнати частково недійсним договір про передачу прав за договорами забезпечення, укладений 17 грудня 20212 року між тими ж сторонами, в частині передачі прав за іпотечними договорами №3047 від 08 листопада 2007 року та №1606 від 09 липня 2007 року. Крім того, ОСОБА_1 просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорней В. В. від 29 листопада 2013 року про внесення відомостей до реєстру про зазначення ТОВ «Кредитні ініціативи» іпотекодержателем за вищезазначеними договорами іпотеки щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , скасувати державну реєстрацію прав ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя.
14 січня 2021 року позивач подала заяву про забезпечення її позову шляхом заборони до вирішення справи по суті ТОВ «Кредитні ініціативи» вчиняти дії щодо оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , розпорядження ним у будь-який спосіб (відчуження, дарування, передачу в оренду, взяття на баланс чи передачу до статутного капіталу юридичних осіб тощо), вчинення дій щодо передачі третім особам права вимоги (цесії чи факторингу) за основними зобов`язаннями та забезпеченням за кредитними договорами № 669-04/07 від 09 липня 2007 року (іпотечний договір № 1606 від 09 липня 2007 року) та за № 1441/04-07 від 08 листопада 2007 року (іпотечний договір № 3047 від 08 листопада 2007 року), укладеними між ОСОБА_2 та ПАТ «Промінвестбанк».
Обґрунтовуючи свою заяву, позивач вказувала, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно стало іпотекодержателем, подало до неї вимогу з завищеними нарахуваннями кредитної заборгованості, яка вже була стягнута за рішенням судів, з метою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом набуття на нього права власності. Невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання майбутнього рішення суду, оскільки відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» під час розгляду справи може оформити за собою право власності на спірне нерухоме майно та здійснити його відчуження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заява позивача є обґрунтованою. З урахуванням обставин справи, відносин, які склалися між сторонами та заявлених позовних вимог, суд вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.
Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ТОВ «Кредитні ініціативи» вказувало, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 не є співмірним з заявленими нею позовними вимогами, а наведені в заяві підстави не підтверджені належними доказами.
Позивач через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошувала на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апелянта безпідставними.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст.149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Серед іншого, позов може бути забезпечено шляхом заборони вчинення певних дій.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Судом встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» є визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного 17.12.2012 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» в частині передачі прав за кредитними договорами №669-04/07 від 09.07.2007 та №1441/04-07 від 08.11.2007; визнання частково недійсним договору про передачу прав за договорами забезпечення, укладеного 17.12.20212 між тими ж сторонами, в частині передачі прав за іпотечними договорами №3047 від 08.11.2007 та №1606 від 09.07.2007; скасування рішення приватного нотаріуса від 29.11.2013 про внесення відомостей до реєстру про зазначення ТОВ «Кредитні ініціативи» іпотекодержателем за вищезазначеними договорами іпотеки щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 та житлового будинку по АДРЕСА_2 , скасування державної реєстрації прав ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя.
Отже, у випадку задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» втратить статус іпотекодержателя.
Невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду та поновлення інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
На користь зазначеного свідчить вимога, спрямована новим іпотекодержателем в особі ТОВ «Кредитні ініціативи» позивачу про намір набути право власності на іпотечне майно на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку невиконання позивачем як боржником обов`язку за кредитними договорами, тобто у позасудовому порядку, що може відбутися шляхом перереєстрації іпотечного майна на нового кредитора.
Отже, до закінчення розгляду справи ТОВ «Кредитні ініціативи», будучи іпотекодержателем вищенаведеного житлового будинку, має реальну можливість вчинити дії щодо розпорядження цим майном, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача.
Тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду становищу, яке наразі склалося, а також щодо реальності унеможливлення виконання майбутнього рішення суду, не знайшли свого підтвердження.
Посилання ТОВ «Кредитні ініціативи» на те, що забезпечення позову призведе до неправомірного обмеження його прав як іпотекодержателя, колегія суддів вважає помилковим.
Права ТОВ «Кредитні ініціативи» у ситуації, яка склалася, вже забезпечені тим, що він є зареєстрованим іпотекодержателем спірного будинку, а тому забезпечення позову само по собі не призведе до позбавлення його прав. У даному випадку мова йде лише про тимчасове обмеження.
Обраний позивачем вид забезпечення позову знаходиться у прямому зв`язку із предметом позову, і невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності його вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення майнових прав позивача. 
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 , а тому оскаржувана ухвала скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                        О. В. Локтіонова

Судді                        С. Ю. Колосовський

       Н. В. Самчишина 

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.