ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/876/21 Справа № 207/1933/20 	  	Головуючий у першій інстанції:  Скиба С. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, - 

ВСТАНОВИЛА:

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою, посилаючись на те, що вона мешкає за адресою по АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник протягом тривалого періоду часу потерпає від домашнього насильства зі сторони сина ОСОБА_3 , що виражається у сварках та скандалах, образах, побиттях та погрозах, що негативно впливає на стан її здоров`я. Вона, починаючи з 2013 року неодноразово зверталася до правоохоронних органів, проте жодного результату це не дало. 27 листопада 2019 року ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство у сім`ї відносно неї, бив, ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував її вбити . На той період часу заявник вдома була одна, тому після цього втекла з дому. ОСОБА_1 не проживає у будинку з того часу, мешкає на вокзалі, у подруг. 6 липня 2020 року та 30 липня 2020 року зверталася до поліції із заявами про вчинення домашнього насильства. 30 липня 2020 року Південним ВП було виписано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 строком на 5 діб з 13.00 години 30 липня 2020 року до 13.00 години 4 серпня 2020 року із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 . Тому заявник просила видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього обов`язки: 
заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; 
заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 та місця роботи постраждалої особи ТОВ «М`ясна фабрика Фаворит плюс» за адресою по вулиця Сухомлинського , 67 в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області строком на 6 місяців;
заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; 
заборонити особисто і через третіх ОСОБА_3 осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2020 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 12 листопада 2020 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані проживаючими заявник ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради №21/3927 від 12.08.2020 року (а.с. 21). 
Також без реєстрації у вказаному вище домоволодінні мешкають ОСОБА_5 та малолітня дитина.
60 липня 2020 року та 30 липня 2020 року  ОСОБА_1 зверталась до Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявами, у зв`язку із сваркою з сином та його погрозами фізичної розправи (а.с. 7,8). 
30 липня 2020 року Південним ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 строком на 5 діб з 13.00 години 30 липня 2020 року до 13.00 години 4 серпня 2020 року із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 (а.с. 9). 
Свідок ОСОБА_6 суду першої інстанції пояснила, що вона є рідною сестрою заявниці. Тривалий час продовжується домашнє насильство відносно ОСОБА_1 з боку її сина ОСОБА_3 , який ображає, принижує, погрожує та штовхає її. Вдома постійно сварки та скандали. ОСОБА_1 не може перебувати вдома, бо боїться, що син вб`є її, у зв`язку з чим мешкає де завгодно. Чоловік ОСОБА_4 пропонував заявниці повернутися додому, але вона боїться сина, тому не повертається додому. Була свідком того, що ОСОБА_3 ображав ОСОБА_1 у 2016 році, штовхав, лаяв та принижував її.
Свідок ОСОБА_4 суду першої інстанції пояснив, що приблизно три місяця тому його дружина ОСОБА_1 посварилася з сином ОСОБА_3 та пішла з дому. Випадків фізичного впливу з боку сина ОСОБА_3 відносно дружини ОСОБА_1 не було, були лише сварки та образи. За весь цей час дружина не приходить додому, мешкає у доньки. Декілька разів він пропонував дружині повернутися додому та проживати, але вона відмовляється. ОСОБА_1 декілька разів викрадала у нього гроші та мобільні телефони, ховала ключі від будинку. Не бачив, щоб син ОСОБА_3 бив дружину ОСОБА_1 , свідком цього не був. Чому дружина не мешкає разом з ним він не знає. Син ОСОБА_3 фізичне насилля щодо нього не застосовував. 
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_3 . Стосовно сварок та скандалів пояснила, що заявниця ОСОБА_1 сама починає сварки, свариться з усіма у будинку. Вона не бачила, щоб її чоловік штовхав, бив, погрожував чи лякав ОСОБА_1 . Остання сама не бажає проживати разом з ним у будинку, ніхто її не виганяє з дому. Ключі від будинку у ОСОБА_1 є. Вона не бачила, щоб чоловік ОСОБА_3 бив свою матір ОСОБА_1 , свідком цього не була, чула лише сварки. 
Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».
Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).
Згідно з п.п. 3, 4 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.
Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Матеріали справи свідчать про те, що 30 липня 2020 року стосовно ОСОБА_3 складено терміновий заборонний припис строком на 5 діб до 13:00 год. 04.08.2020 року, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме 30 липня 2020 року за адресою по  АДРЕСА_1 вчинив сварку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаний припис не має відношення до цієї справи, оскільки він стосується подій, які мали місце раніше і тому не є належним доказом того, що поведінка ОСОБА_3 після застосування припису поліції залишилася агресивною по відношенню до заявника.
Заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення її до суду з заявою про видачу обмежувального припису 05 серпня 2020 року, тобто на наступний день після спливу строку термінового заборонного припису, існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. 
Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей та спільного проживання, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. 
Сам факт звернення до правоохоронних органів 06.07.2020 року та 30.07.2020 року з підстав вчинення відносно заявника домашнього насильства у вигляді сварки з сином, погроз фізичної розправи з боку сина, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та її сином ОСОБА_3 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє економічне, психологічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". 
Більше того, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 
Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. 
Вимоги заяви щодо заборони ОСОБА_3 перебувати в місці його проживання за адресою по  АДРЕСА_1 , яке співпадає з місцем проживання заявника; заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою - не відповідають зазначеним вище нормам, враховуючи що вказане домоволодіння є єдиним житлом ОСОБА_3 . Втручання держави, якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється згідно із законом, є порушенням статті 8 Конвенції та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (дивитися рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява №39948/06, п. 47). 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 серпня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді