Дата документу 31.03.2021 Справа № 320/3013/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 320/3013/18	Головуючий у 1-й інстанції Дараган Л.В. Повний текст ухвали складено 14.12.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/939/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Остащенко О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про порушення прав військовослужбовця на отримання пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначеного чинними актами цивільного законодавства, поновлення порушених прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості відповідно до норм законів України, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнював, та в останніх уточнених вимогах (т.с. 2 а.с. 92-) просив:
- визнати, що Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області порушене його соціальне право військовослужбовця на пенсійне забезпечення на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст. 12, 13, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначене ст. 15 розділом 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;
- визнати за ним право військовослужбовця на визначення йому відповідачем з 01 березня 2018 року грошового забезпечення військовослужбовця, що враховується для перерахунку пенсії, в розмірі 28324,50 грн.;
- визнати за ним право військовослужбовця на отримання з 01 березня 2018 року пенсії за вислугу років в сумі 32464,26 грн. – розрахованих ним згідно з чинним законодавством України за документами, що знаходяться в його пенсійній справі № ТЗ-49430, яка зберігається у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області поновити його порушене право військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості: здійсненого на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст. 12, 13, 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 2 розділу 2 Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»;
- стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, за рахунок держави Україна, на свою користь заподіяну йому шкоду в сумі 2545939,88 грн., в тому числі: матеріальну шкоду, заподіяну його майну, в сумі 545939,88 грн. та моральну шкоду, завдану його здоров`ю, в сумі 2000000,00 грн., внаслідок порушення відповідачем його соціального права військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості.
В позові, який неодноразово був уточнений, зазначив, що позивач є підполковником у відставці Збройних сил України, пенсіонером Міністерства оборони України – інвалідом війни і має право на пенсію, обчислену в розміру і порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На дату звільнення його з військової служби в запас – 31 січня 1995 року позивач займав посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки Авіаційної групи Повітряних сил Збройних України на важких військово-транспортних літаках Іл-76 МД. Однак, із 01 березня 2018 року у зв`язку зі зміною (підвищенням) розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців його пенсія була обчислена відповідачем в порядку, визначеному п.п. 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 № 103, без урахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених позивачу Міністерством оборони України у відповідній довідці від 25 травня 2012 року. З розміром перерахованої йому до виплати довічної пенсії за вислугу років позивач не згоден, оскільки це суперечить вимогам закону. Позивач зазначає, що його неодноразові звернення до відповідача про здійснення перерахунку пенсії за вислуги років згідно чинного законодавства відповідачем залишені без задоволення. Такими незаконними діями відповідача позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка згідно проведеного позивачем розрахунку складає 545939,88 грн., та моральна шкода, завдану його здоров`ю, яку позивач оцінює в 2000000,00 грн.
Ухвалою суду першої інстанції від 12 грудня 2018 року (суддя Міщенко Т.М.) провадження у спрій справі відкрито.
Дана справа неодноразово була предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій.
24.03.2020 року в автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дараган Л.В. (т.с. 2 а.с. 79).
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року (т.с. 2 а.с. 172-176) провадження по цій справі закрито.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її ухваленні, позивач ОСОБА_1  у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 178-179) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції; окремою ухвалою суду в порядку визначеному ст. 262 ЦПК України передати матеріали чинної справи на розгляд прокурора Запорізької області для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 182).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 25 січня 2021 року (т.с. 2 а.с. 183), справу призначено до апеляційного розгляду в режимі відеоконференції (т.с. 2 а.с. 184), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 31 березня 2021 року належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 188) представник відповідача не з`явився, відповідач про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання представника відповідача і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, закриваючи провадження за вищезазначеним позовом позивача у цій справі, керувався ст.ст. 4, 19, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ст.ст. 2, 3, 19, 21 КАС України та виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом п. п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, із наведених вище норм закону судом першої інстанції встановлено, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.
Так, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, органи Пенсійного фонду України є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями.
Крім того, в ході судового розгляду судом були ретельно з`ясовані суть та підстави щодо кожної позовної вимоги. Так, в судовому засіданні позивач неодноразово посилався на неправомірність дій відповідача щодо нарахування та перерахунку розміру його пенсії, в зв`язку із чим відбувається порушення його прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення. Позивач зазначав, що відповідач невірно обраховує та сплачує належний йому розмір пенсії, тому необхідно зобов`язати відповідача нарахувати йому пенсію відповідно до вимог закону, а також стягнути з відповідача на його користь матеріальну і моральну шкоду, яка була йому заподіяна внаслідок неправомірних дій відповідача по нарахуванню і виплаті пенсії.
Судом першої інстанції також встановлено, що предметом цього спору є оскарження дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо здійснення пенсійного забезпечення позивача, призначення та перерахунку пенсії, зобов`язання відповідача здійснити нарахування пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, стягнення заподіяної протиправними діями суб`єкта владних повноважень шкоди у виді недорахованої і невиплаченої пенсії, а також відшкодування моральної шкоди.
Тобто, існує спір щодо порушення прав та інтересів позивача у зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій.
Отже, спір, що виник у справі між позивачем та органом Пенсійного фонду України, як органом виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року (справа № 805/1983/17-а), від 15 травня 2019 року (справа № 759/9631/17).
Разом із цим, посилання представника відповідача на наявність рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року, яке набрало законної сили, як на підставу закриття провадження по справі, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки вказане судове рішення було ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, але предмет і підстави, за якими заявлені позовні вимоги в цій справі, не є тотожними зазначеним в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року. Тому суд не вбачає достатніх підстав для закриття провадження по справі з підстав, зазначених представником відповідача, а саме: в зв`язку з тим, що є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що в даній справі спір між позивачем і відповідачем є публічно-правовим, тому вбачається, що вищевказані вимоги позивача підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав необхідним закрити провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, суд першої інстанції правильно встановив, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо права позивача на нарахування, виплату та перерахунок пенсії (грошового забезпечення) військовослужбовця, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, одночасно із цим спором у цій справі позивачем також заявлені позовні вимоги до відповідача про стягнення у зв`язку із порушенням його права, як військовослужбовця, на відповідне пенсійне забезпечення, матеріальної та моральної шкоди, які є похідними від цього спору, а тому дана справа в цілому підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Така позиція у цій справі узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, який є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, та за змістом якого: «позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за акцесорним публічно-правовим зобов`язанням, а тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства».
Велика Палата Верховного Суду  при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила ОСОБА_2 .
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.
Окрім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.
Також, апеляційним судом встановлено, що позивач (т.с. 1 а.с. 6) був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону.
Крім того, в силу вимог ст. 262 ЦПК України постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком апеляційного суду. Також, апеляційним судом не встановлено обставин для постановлення окремої ухвали у цій справі.
Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.04.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.