ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2691/18  Номер провадження 22-ц/814/449/21	Головуючий у 1-й інстанції Куцин  В.М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2018 року, постановлену суддею Куцин В.М., 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Миргородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Покас І.В.; заінтересована особа: ОСОБА_2 , 
в с т а н о в и в:
       23.11.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою, у якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 07.11.2018 про накладення на нього, як боржника у виконавчому провадженні ВП №37696841, штрафу в сумі 17 961,24 грн.
       Вважає постанову незаконною, оскільки при її винесенні державний виконавець, встановивши період заборгованості з 16.04.2010 по 31.12.2017, застосував норму ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», яка набрала чинності 28 серпня 2018 року, а тому її дія не може застосовуватися до тієї заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла до зазначеної дати.
       Просить поновити строк на оскарження постанови державного виконавця, як пропущений з поважних причин, обґрунтований її несвоєчасним отриманням 21.11.2018 простим листом за місцем проживання батьків.
       Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.12.2018 скаргу ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
       Ухвала міськрайонного суду вмотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, після закінчення строку, встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України. Будь-яких доказів поважної причини пропуску звернення до суду зі скаргою, зокрема, що підтверджують отримання постанови саме 21.11.2018, боржником не надано. 
        ОСОБА_1 не погодився із ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Зазначає, що оскаржувана постанова листом державного виконавця від 07.11.2018 №17995 надіслана за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживають його батьки, які виявили її у поштовій скриньці та 21.11.2018 передали йому. Про допит батьків, які б могли підтвердити суду несвоєчасність отримання постанови, боржник мав намір заявити в ході судового розгляду скарги. Доводить, що не з його вини відмітка штемпелю поштового відправлення на конверті є нечитабельною в частині дати отримання кореспонденції. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
        ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у прохальній частині апеляційної скарги просив проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності. 
       Миргородський ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не забезпечив в судове засідання явку свого представника, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили. 
       Згідно ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Покас І.В. від 07.11.2018 ВП №37696841, при виконанні виконавчого листа №2-490, виданого 05.07.2010 Миргородським міськрайонним судом, за наявності заборгованості по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 35 922,40 грн., що складає 17 961,24 грн./а.с.3/
Указана постанова надіслана листом державного виконавця від 07.11.2018 №17995 сторонам виконавчого провадження, у тому числі боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується поштовим конвертом./а.с.3 на звороті, а.с.4/
23.11.2018 боржник ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії головного державного виконавця Миргородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Покас І.В. У прохальній частині скарги просить скасувати постанову державного виконавця Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 07.11.2018 про накладення на нього, як боржника у виконавчому провадженні ВП №37696841, штрафу в сумі 17 961,24 грн., та поновити строк на її оскарження, як пропущений з поважних причин./а.с.1-2/
Залишаючи скаргу без розгляду, районний суд виходив із того, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою після встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України строку на оскарження постанови державного виконавця. Підстави для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними – відсутні, оскільки боржником не доведено належними доказами несвоєчасність отримання указаної постанови. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони прийняті з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно із ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у справах №161/8267/17 від 30.01.2019, №682/3112/18 від 04.03.2020 на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відтак, спори щодо накладення штрафу належать до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Однак, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув та розглянув скаргу в порядку цивільного судочинства.
Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами першою, другою статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 цього Кодексу, суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини справи та норми права, якими вони регламентовані, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. При цьому скаржнику необхідно роз`яснити його право на оскарження дій державного виконавця з питань накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 255 п.1, 256, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 грудня 2018 року – скасувати, провадження у справі закрити. 
Роз`яснити  ОСОБА_1 право на оскарження дій державного виконавця з питань накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07.04.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська