ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16078/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,  розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року в адміністративній справі №160/16078/20 (суддя у 1 інстанції Лозицька І.О.) за позовом   ОСОБА_1  до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, що  не заявляє самостійних вимог:   Нікопольський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, що  не заявляє самостійних вимог:   Нікопольський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2018 року №Ф-750-17-15.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 13.08.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-750-17-15 зі сплати єдиного внеску станом на 31.07.2018 року на суму 33653,01, яка, на думку, позивача є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки, контролюючий орган діяв нерозсудливо, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також оскаржувана вимога прийнята з порушенням встановленої процедури.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2018 року № Ф-750-17-15 У, що прийнята Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області в частині суми боргу 28 725,01 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що станом на 14.12.2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску відповідно до інтегрованих карток позивача складає  55879,39 грн., що і стало підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 13.08.2018 року № Ф-750-17-15 на суму 33653,01 грн., яку направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в реєстраційних даних платника, а саме: АДРЕСА_1 .  У зв`язку з тим, що позивачем протягом встановленого законом терміну не було сплачено зазначену у вимозі суму боргу, відповідачем направлено узгоджену вимогу до органу держаної виконавчої служби.
Відповідно до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як фізична особа-підприємець 23.05.2012 року, номер запису: 22300000000019797, взята на облік до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Нікопольське управління, Нікопольська ДПІ (м. Нікополь).
13.08.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-750-17-15 У, відповідно до якої визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 33653,01 грн.
Так, із даних інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску були проведені наступні нарахування: за ІІІ квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013 року в сумі 1194,03 грн.; за IV квартал 2013 року по терміну сплати 20.01.2014 року в сумі 1218,67 грн., за І квартал 2014 року по терміну сплати 22.04.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за ІІ квартал 2014 року по терміну сплати 21.07.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за ІІІ квартал 2014 року по терміну сплати         20.10.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за IV квартал 2014 року по терміну сплати         20.01.2015 року в сумі 1267,95 грн.; за I квартал 2015 року по терміну сплати 20.04.2015 року в сумі 1267,95 грн.; за IІ квартал 2015 року по терміну сплати 20.07.2015 року в сумі     1267,95 грн.; за IІІ квартал 2015 року по терміну сплати 19.10.2015 року в сумі 1323,47 грн.; за IV квартал 2015 року по терміну сплати 19.01.2016 року в сумі 1434,51 грн.; за I квартал 2016 року по терміну сплати 19.04.2016 року в сумі 909,48 грн.; за IІ квартал 2016 року по терміну сплати 19.07.2016 року в сумі 941,16 грн.; за ІІІ квартал 2016 року по терміну сплати 19.10.2016 року в сумі 957,00 грн.; за І квартал 2017 року по терміну сплати 19.04.2017 року в сумі 2112,00 грн.; за ІІ квартал 2017 року по терміну сплати 19.07.2017 року в сумі     2112,00 грн.; за ІІІ квартал 2017 року по терміну сплати 19.10.2017 року в сумі 2112,00 грн.; за IV квартал 2017 року по терміну сплати 19.01.2018 року в сумі 2112,00 грн.; за I квартал 2018 року по терміну сплати 19.04.2018 року в сумі 2457,18 грн.; за IІ квартал 2018 року по терміну сплати 19.07.2018 року в сумі 2457,18 грн.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2018 року №Ф-750-17-15 У направлена на адресу позивача: 53210, м. Нікополь, пр. Трубників, 27, у рекомендованому поштовому відправленні.
Вказане рекомендоване поштове відправлення було повернуто до контролюючого органу з відміткою оператора поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».
04.04.2019 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58790989 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу по єдиному соціальному внеску в сумі 33653,01 грн. при примусовому виконанні вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2018 року № Ф-750-17-15 У.
Крім того, 13.11.2020 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.
Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. № 449 (надалі по тексту Інструкція № 449).
Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так, згідно з даних інтегрованої картки платника, копію якої надано відповідачем, вбачається, що 31.12.2017 року за описом операції «Сальдо на початок року» значиться сума недоїмки у розмірі 26626,65 грн.
Разом з тим, будь-яких документів, які б підтверджували підстави виникнення боргу позивача з ЄСВ на суму 4704,63 грн. та період нарахування єдиного внеску на вказану суму боргу, відповідачем не надано.
Доводи відповідача, що ця сума є сумою заборгованості позивача з ЄСВ, яка перейшла до Міністерства доходів і зборів України від органів Пенсійного фонду України у зв`язку з набранням 11.08.2013р. чинності Законом України від 04.07.2013р. № 406-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи, коли адміністрування єдиного соціального внеску передано до повноважень органів доходів і зборів, колегією суддів не приймаються за відсутності належних доказів на підтвердження вказаного. При цьому, саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладений обов`язок довести правомірність прийнятого останнім рішення. 
З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що нарахування Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області суми боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 4704,63 грн. є безпідставним та таким, що не підтверджено жодними доказами.
Щодо нарахування відповідачем сум єдиного внеску за ІІІ квартал 2013 року по терміну сплати 21.10.2013 року в сумі 1194,03 грн.; за IV квартал 2013 року по терміну сплати 20.01.2014 року в сумі 1218,67 грн., за І квартал 2014 року по терміну сплати 22.04.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за ІІ квартал 2014 року по терміну сплати           21.07.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за ІІІ квартал 2014 року по терміну сплати          20.10.2014 року в сумі 1267,95 грн.; за IV квартал 2014 року по терміну сплати         20.01.2015 року в сумі 1267,95 грн.; за I квартал 2015 року по терміну сплати 20.04.2015 року в сумі 1267,95 грн.; за IІ квартал 2015 року по терміну сплати 20.07.2015 року в сумі     1267,95 грн.; за IІІ квартал 2015 року по терміну сплати 19.10.2015 року в сумі 1323,47 грн.; за IV квартал 2015 року по терміну сплати 19.01.2016 року в сумі 1434,51 грн.; за I квартал 2016 року по терміну сплати 19.04.2016 року в сумі 909,48 грн.; за IІ квартал 2016 року по терміну сплати 19.07.2016 року в сумі 941,16 грн.; за ІІІ квартал 2016 року по терміну сплати 19.10.2016 року в сумі 957,00 грн., то відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464-VI, у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Проте, всупереч наведеному, до надісланої позивачу вимоги про сплату боргу контролюючим органом не було додано розрахунком суми недоїмки, зробленого у відповідності з чинним законодавством в сфері державного соціального страхування, а тому нарахування Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області суми боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 15586,02 грн. є безпідставним, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера “Ю” (вимога до юридичної особи) або “Ф” (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера “У” (узгоджена вимога).
В третій частині літера “У” (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання:
платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження;
вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місце знаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
З матеріалів слідує, що контролюючим органом оскаржувану вимогу було направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в реєстраційних даних платника, а саме: АДРЕСА_1 . 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вимога про сплату боргу (недоїмки) підприємцем не отримувалась та повернуто поштою без вручення у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Отже, оскаржувана вимога є узгодженою.
Законом України від 21.12.2016р. № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року 3200,00 грн.
Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 % бази нарахування.
Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.
Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 року за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00 грн. х 12 х 22 % = 8448,00 грн.).
Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. № 2148-VIII внесено зміни до Закону N 2464-VI, що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.
Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону N 2464-VI).
Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017р.         № 2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року 3723,00 грн.
Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22 % = 2457,18 грн.), поквартально, зокрема:
до 19.04.2018 за звітний І квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22 % = 2457,18 грн.);
до 19.07.2018 за II квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22 % = 2457,18 грн.).
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 440/2149/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86203700) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
          Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця   Законом № 2464-VI, не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Верховний Судом за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19, 04.12.2019 року сформульовано правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Так, оскаржуваною вимогою позивачеві, серед іншого, визначено суми зобов`язань зі сплати єдиного внеску із розміру мінімального страхового внеску за період з 2017 року та І, ІІ квартали 2018 року.
З матеріалів справи встановлено, що позивач з 07.05.2013 року по 31.07.2013 року працювала на посаді малярем ТОВ “Готельний сервіс”, з 12.12.2016 року по 14.04.2017 року – на посаді прибиральниці ТОВ “Голдфрукт”, що підтверджено даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.07.2002 року, копія якої міститься в матеріалах справи.
Крім того, позивач з 11.08.2017 року по цей час працює  на посаді майстра виробничого навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі “Дніпровський регіональний центр професійно-технічної освіти”, що підтверджується копією трудового договору від 10.08.2017 року № 23/2017 та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , що наявні в матеріалах справи.
Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких доказів перебування у трудових відносинах у період з 15.04.2017 року по 10.08.2017 року, та відповідної сплати роботодавцем страхових виплат, а також згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по березень 2017 року включно не було відрахувань страхових виплат.
Таким чином, враховуючи період нарахування відповідачем заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, зокрема, з 2017 року по 2 квартал 2018 року включно, суд доходить висновку, що позивач як платник єдиного внеску зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, за період в який не була працевлаштованою та мала статус фізичної особи-підприємця, а саме: за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року у сумі 4928,00 грн.
При цьому, у спірний період позивач мала статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець та на той час офіційно не припинила підприємницьку діяльність.
Отже, на підставі вищезазначеного,  колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржувана  вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13.08.2018 року № Ф-750-17-15 У є протиправною та підлягає скасуванню в частині 33653,01 грн. – 4928,00= 28 725,01 грн.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року в адміністративній справі №160/16078/20 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року в адміністративній справі №160/16078/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.   

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва