КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5583/2021                                             

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            18 червня 2021 року                                                                м. Київ
                                                                                                               Справа № 761/30896/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,    
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 ,на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А.,
у справі за позовом Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
встановив:
 
У серпні 2018 року позивач ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» звернувся до суду з позовом до  відповідача ОСОБА_1 , у якому просив стягнути на свою користь відшкодування збитків, завданих у результаті ДТП, у розмірі 25 504,42 грн., вартість витрат на проведення автотоварознавчої експертизи за фактом ДТП у розмірі 600 грн. та суму судових витрат у розмірі 1762 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 серпня 2015 року о 16 годині 30 хвилин в м. Києві на вул. Щусєва ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на балансі державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» та котрим на підставі наказу від 12.04.2013 року № 37 «Про закріплення легкового автотранспорту» керував водій ОСОБА_3 . 
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди та дій відповідача обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» відповідно до полісу № АІ/3758166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.10.2014 року. 10 серпня 2015 року ТОВ «Автоцентр Київ», яке мало здійснювати ремонтні роботи і на території якого знаходився автомобіль «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 , виставило ДП «ГНМЦ» рахунок-фактуру № 0000111901 на суму 25 504,42 грн., відповідно до якого позивач мав оплатити вартість деталей та робіт, необхідних для відновлення стану, у якому знаходився вказаний автомобіль до ДТП. З метою визначення вартості майнової шкоди, заподіяної в результаті дій відповідача за фактом ДТП, 13.10.2015 року позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності із заявою про проведення автотоварознавчої експертизи та виконання звіту по визначенню матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП. Позивач поніс витрати на її проведення в розмірі 600 грн. 
Відповідно до звіту № 4287 від 22.11.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 у результаті ДТП, становить 24 789,91 грн. 24.04.2017 року позивачем була направлена претензія № 287 щодо відшкодування завданих збитків при ДТП, адресована відповідачу. Між тим, збитки, завдані внаслідок ДТП власнику автомобіля «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 , а також витрати, понесені у зв`язку з проведенням автотоварознавчої експертизи, не відшкодовані. Позивач вказує, що право на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, тому наявні підстави для задоволення позову, незважаючи на те, що відповідальність заподіювача шкоди застрахована. З урахуванням наведеного, позивач просив суд захистити його порушене право шляхом стягнення коштів з винної у ДТП особи відповідача на свою користь.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» у відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі - 24 789 грн. 91 коп., витрати у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі - 600 грн. та судовий збір в розмірі - 1762 грн., а всього в розмірі - 27151 грн. 91 коп.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року вказане заочне було  скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні.
Оскаржуваним заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва  від 18 січня 2021 року  позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» у відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі - 24 789 грн. 91 коп., витрати у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі - 600 грн. та судовий збір в розмірі - 1762 грн., а всього в розмірі - 27151 грн. 91 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково у розмірі 500 грн. В порядку повороту виконання рішення суду стягнути з ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» на користь ОСОБА_1   27151 грн. 91 коп. та сплачений судовий збір за розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду та перегляд рішення суду в апеляційному порядку.
Вказує, що позбавлення страховика членства в МТСБУ обмежує його право після настання такого факту в подальшому видавати поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак жодним чином не впливає на обов`язок страховика виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами. Звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.
Зазначає, що зважаючи на те, що сума завданої відповідачем шкоди не перевищувала страхову суму, визначену полісом страхування (50 000 грн.),  відповідно до ст. 1194 ЦК обов`язок з відшкодування заподіяної відповідачем шкоди покладається на страховика ПрАТ «СК «Україна».
Також посилається на те, що провадження у справі про банкрутство ПрАТ «СК «Україна» розпочалося 05.02.2018 року. Позивачем не було представлено доказів про вжиття заходів щодо стягнення заподіяної шкоди зі страховика до початку провадження про банкрутство або звернення із відповідними вимогами під час розгляду справи про банкрутство. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що законодавством врегульовано порядок виплати страхового відшкодування у разі визнання страховика банкрутом та його ліквідації, МТСБУ. Оскільки, полісом страхування передбачена франшиза у розмірі - 500 грн., з відповідача підлягає стягненню шкода  лише відповідно до розміру визначеної франшизи.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Субботін В. , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що з 01.07.2015 року ПрАТ «СК «Україна» позбавлене членства в МТСБУ, а 08.08.2019 було внесено запис про припинення ПрАТ «СК «Україна» на підставі судового рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом рішенням Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 № 910/842/18, а тому стягнення відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП з ПрАТ «СК «Україна» або МТСБУ не є можливим. Зважаючи на факт завдання позивачу матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, що спричинили ДТП, притягнення останнього на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2015 до адміністративної відповідальності, факту припинення членства ПрАТ «СК «Україна» в МТСБУ, визнання страховика банкрутом та його ліквідації (державної реєстрації припинення), відшкодування завданої шкоди повинен здійснити саме відповідач.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  частково виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що з 01.07.2015 року ПрАТ «СК «Україна» позбавлене членства в МТСБУ, а 08.08.2019 року було внесено запис про припинення ПрАТ «СК «Україна» на підставі судового рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 17.07.2019 р. №910/842/18 Господарським судом м. Києва. Тому стягнення відшкодування шкоди з ПрАТ «СК «Україна» внаслідок ДТП не є можливим. 24.04.2017 року позивачем було направлено на ім`я відповідача претензію № 287 щодо відшкодування завданих збитків при ДТП, що залишена ним поза увагою. 
Як вбачається з висновку звіту №4287 від 22.11.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2   складає - 24 789 грн. 91 коп. При цьому, позивачем у зв`язку з проведенням вказаного дослідження були сплачені кошти в сумі - 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 232 від 26.11.2015 року, які пов`язані витратами на проведення експертизи, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. 
З огляду викладене, на користь позивача з відповідача, як винної у вчиненні ДТП особи, підлягають стягненню згідно з оцінкою у відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі 24 789 грн. 91 коп. та витрати у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі 600 грн.
З такими висновками суду колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,  відповідач ОСОБА_1 04 серпня 2015 року о 16 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Щусєва в м.Києві, не дотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.13.1 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем ОСОБА_1 та притягнуто останнього до відповідальності в межах санкції ст. 124 КУпАП (а.с. 9-10).
Власником автомобіля марки «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_2 , є Головний навчально-методичний центр Держпромнагляду (а.с. 35). 
Відповідно до довідки від 03.08.2018 року №680, автомобіль «Skoda Superb», д.н.з. НОМЕР_2 , обліковується на балансі Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» з 26.10.2012 року (а.с. 36). 
На підставі наказу від 12.04.2013 року № 37 «Про закріплення легкового автотранспорту» автомобілем марки «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2  на момент ДТП керував водій ОСОБА_3 (а.с. 30).
Отже, внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2  отримав механічні пошкодження.
Згідно з відповіддю МТСБУ №9-02/27743 від 28.09.2020 року в Центральній базі даних МТСБУ міститься інформація про єдиний, чинний на дату ДТП 04 серпня 2015 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3758166 щодо забезпеченого автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 . Договір страхування був укладений страховиком ПрАТ «СК «Україна» зі страхувальником ОСОБА_1 .  До ЦБД МТСБУ страховиком за зазначеним договором внесено наступну інформацію: дата укладення договору - 16.10.2014 року, дата початку дії полісу - 16.10.2014 року, дата закінчення дії полісу - 15.10.2015 року, страхова сума за шкоду майну - 50 000 грн., страхова сума за шкоду життю та здоров`ю - 100 000 грн., франшиза - 500 грн. Крім того, МТСБУ повідомило, що страховик ПрАТ «СК «Україна» позбавлений членства в МТСБУ з 01.07.2015 року (а.с. 122)
Разом з тим, з загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 08 серпня 2019 року було внесено запис про припинення ПрАТ «СК «Україна» на підставі судового рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 17.07.2019 року №910/842/18 Господарським судом м. Києва.
Відповідно до звіту про оцінку  автотранспорту №4287 від 22.11.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 22.11.2015 року складає - 24 789 грн. 91 коп.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:  шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Відповідно до частини 2 пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання  події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Згідно з вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц  зазначено, що  відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі №367/7666/16-ц, аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
 
Відповідно до правового висновку Великої Палати  Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц, у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. 
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18, на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
Статтею 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано питання припинення членства в МТСБУ, зокрема повне членство страховика в МТСБУ припиняється у разі позбавлення страховика - повного члена МТСБУ такого статусу, втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ або виключення такого страховика із членів МТСБУ.  Страховик, членство якого у МТСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля «Skoda Superb» д.н.з., НОМЕР_2 , який знаходиться на балансі позивача та отримав механічні пошкодження, сталась 04 серпня 2015 року о 16 год. 30 хв.
З даним позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» звернувся  лише 06 серпня 2018 року. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», яка з 01.07.2015 року позбавлена членства в МТСБУ.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивачу було достовірно відомо про страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 за полісом ПрАТ СК «Україна», у позивача була наявна копія полісу № АІ/3758166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів  від 16.10.2014 року, про що позивач зазначив безпосередньо у позовній заяві та надав копію полісу ( а.с. 2, 85).
 
Відповідно до вищевказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду  у постановах від 04 липня 2018 року  у справі № 755/18006/15-ц , від  03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц, власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до позиції Верховного Суду з подібних правовідносин, викладеної у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 754/12300/16-ц,  не вирішивши питання щодо залучення до участі у справі страховика, місцевий суд дійшов передчасного висновку про покладення на відповідача повної вартості заподіяної майнової шкоди позивачу.
 
Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з визнанням її банкрутомна підставі рішення Господарського суду м. Києва від 17.07.2019 року у справі № 910/842/18.
Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.
Згідно з підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону , МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Із урахуванням наведених норм законодавства, колегія суддів приймає до уваги ті обставини, що  станом на дату ДТП 04 серпня 2015 року цивільна правова-відповідальність винного в ДТП відповідача ОСОБА_1 була належним чином застрахована, про що було достовірно відомо позивачу, у якого була наявна копія полісу № АІ/3758166,  проте з відповідним позовом до страховика потерпілий протягом трьох років не звертався; звертаючись до суду з позовом лише до відповідача ОСОБА_1 06 серпня 2018 року, позивачем не було заявлено позовних вимог до страховика, не залучено страхову компанію до участі у справі в 2018 році.      За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що факт припинення 08 серпня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв`язку з визнанням її банкрутом, не може бути підставою для покладення відповідальності на відповідача ОСОБА_1 . 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №  127/12199/15-ц відшкодувати шкоду, спричинену особою, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, повинен страховик, а у випадках передбачених статтею 41 Закону - МТСБУ. Стягнення із відповідача на користь позивача коштів на відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страхувальника суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
З огляду на викладене вище, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене вище уваги не звернув, у зв`язку чим неправильно застосував норми матеріального права  та помилково поклав на відповідача відповідальність у повному обсязі за заподіяну позивачу майнову шкоду.
Разом з тим, встановлено, що договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3758166 щодо забезпеченого автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , укладеним між страховиком ПрАТ «СК «Україна» зі страхувальником ОСОБА_1 , страхова сума за шкоду майну - 50 000 грн., франшиза - 500 грн. 
Отже, оскільки полісом страхування передбачена франшиза у розмірі - 500 грн., з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування відповідно до розміру визначеної франшизи.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року у цій справі було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» у відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти в розмірі - 24 789 грн. 91 коп., витрати у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі - 600 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 1762 грн., а всього в розмірі - 27 151 грн. 91 коп.
Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №60952013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» 27 151 грн. 91 коп.
13.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 149-150). 
31.08.2020 року відповідач ОСОБА_1 перерахував на рахунок державної виконавчої служби грошові кошти у розмірі 30 236 грн. 10 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 180165 від 21 серпня 2020 року (а.с. 151).
 
Відповідно до ч. 2 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення  і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 500 грн. 
Отже, в порядку повороту виконання рішення суду слід стягнути з ДП «Головний навчально-методичний центр Держпраці» на користь  ОСОБА_1 грошові кошти виплаченого відшкодування - 24 789 грн. 91 коп. та витрати у зв`язку з проведенням експертного дослідження в розмірі - 600 грн., всього - 25 389 грн. 91 коп.
 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір за мінімальною ставкою 1762 грн., і при стягненні відшкодування у розмірі 500 грн. з відповідача на користь позивача, судовий збір також підлягає стягненню за  визначеною законом мінімальною ставкою, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума судового збору.  Проте, враховуючи, що при виконанні заочного рішення у даній справі від 06.02.2019 року, яке в подальшому було скасоване,  зазначена сума судового збору 1762 грн. вже була сплачена відповідачем на користь позивача, то стягненню за даним судовим рішенням не підлягає.
Разом з тим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання  заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги у розмірі: 420 грн. 40 коп. +  2643 грн. = 3063 грн. 40 коп.  
 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.  
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року - скасувати та прийняти постанову: 
Позовні вимоги Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь до Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» шкоду у розмірі визначеної франшизи в сумі 500 грн. 
В порядку повороту виконання рішення суду стягнути з Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі  25 389 ( двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 91 коп.
Стягнути з Державного підприємства «Головний навчально-методичний центр Держпраці» на користь  ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3063 грн. 40 коп.  
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: Державне підприємство «Головний навчально-методичний центр Держпраці», код ЄДРПОУ 23379396, адреса: м. Київ, вул. Вавілових, 10-А.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

              Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                     Махлай Л.Д.

                                                                                                        Немировська О.В.