Ухвала
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 607/12186/16-ц
провадження № 61-6281ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про розірвання договору дарування, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання договору дарування.
 
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено. Розірвано договір дарування нежилого приміщення АДРЕСА_1 , укладений 30 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І. Т., зареєстрований в реєстрі за № 3909. Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 нежиле приміщення АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укргазпромбанк» відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.
 
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 березня 2021 року, позов задоволено частково. Розірвано договір дарування нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 566,5 кв.м, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині обдаровуваного ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І. Т., зареєстрований у реєстрі за № 3909.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У квітні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 березня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
У травні 2021 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 квітня 2021 року, з яких вбачається, що недоліки усунуто заявником.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 333/4605/16-ц, провадження № 61-29281св18, від 19 травня 2020 року у справі № 523/9855/17, провадження № 61?14945св19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 357/10458/18, провадження № 61-132св19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/12186/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про розірвання договору дарування.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 01 липня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян