ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2021 р.           Справа№ 910/10213/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Куксова В.В. 
          Тищенко А.І. 
 
          при секретарі  Токаревій А.Г.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 09.06.2021.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської ради 
на рішення  Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20 (суддя Картавцева Ю В., повний текст рішення складено 05.03.2021)
за позовом  Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" 
до    Київської міської ради 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - державний реєстратор Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування запису, припинення права власності, витребування майна
ВСТАНОВИВ:
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" звернулось до до суду з позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування запису, припинення права власності, витребування майна.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва приміщення електрощитової та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29.08.2017 о 15:23:17, прийняте і вчинене державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною є незаконними та підлягають скасуванню, тому позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 787 додатка № 10 "Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі" до рішення Київської міської ради "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" № 284/5096 від 02.12.2010 в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул Прорізна, 10 ;
- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кузорою Анною Валеріївною;
- визнати незаконним та скасувати запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 22058979 21 серпня 2017 року о 15:23:17 про реєстрацію права власності, вчинений державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кузорою Анною Валеріївною;
- припинити право власності територіальної громади міста Києва на об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1337029680000, нежиле приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 10 ;
- витребувати від територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на користь позивача об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1337029680000, нежиле приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул Прорізна, 10 (до незаконної реєстрації права власності - приміщення XLI, XL, XXXIX НА ПЕРШОМУ ПОВЕРСІ БУДИНКУ № 10 ПО ВУЛИЦІ Прорізній у місті Києві).
Крім того, позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач зазначає, що при поданні позовної заяви ним було допущено описку в зазначенні по батькові державного реєстратора Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), замість правильного по батькові " Віталіївна ", помилково вказано " Валеріївна ".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі   №910/10213/20 позов задоволено частково.
Визнано незаконним та скасувано пункт 787 додатка № 10 "Перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі" до рішення Київської міської ради "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" № 284/5096 від 02.12.2010 в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Прорізна (Шевченківський р-н), будинок 10.
Визнано незаконним та скасувано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузорою Анною Віталіївною.
Визнано незаконним та скасувано запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 22058979 21 серпня 2017 року о 15:23:17 про реєстрацію права власності, вчинений державним реєстратором Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузорою Анною Віталіївною.
Витребувано від територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) на користь співвласників багатоквартирного будинку № 10 по вулиці Прорізній у місті Києві в особі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, 10; ідентифікаційний код: 21680192) об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1337029680000, нежитлове приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, нежитлові приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв. м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Прорізна (Шевченківський р-н), будинок 10.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з Київської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" судовий збір у розмірі 8408 (вісім тисяч чотириста вісім) грн. 00 коп.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Київська міська рада подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі      №910/10213/20 та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" сплачений судовий збір у розмірі 15765 грн. 
Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.
31.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від київської міської ради надійшла заява про долучення документу, що підтверджує сплату судового збору.
31.03.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Куксов В. В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 клопотання  Київської міської ради про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення  Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі  №910/10213/20 задоволено та поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення  Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі  №910/10213/20, розгляд справи призначено на 12.05.2021, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі  №910/10213/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку та встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десять днів з дня вручення даної ухвали.
28.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1852/21 від 11.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М. Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Куксов В. В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення    Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко А.І., Куксов В. В.
12.05.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 клопотання представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія» про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи на 09.06.2021.
В судовому засіданні 09.06.2021 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а оскаржуване рішення просив скасувати.
В судовому засіданні 09.06.2021 представники позивача заперечили проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просили відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення просили залишити в силі.
Третя особа в судове засідання 09.06.2021 свого представника не направила, про день, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору. 
Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. 
Згідно з частиною першою  статті 270 Господарського процесуального кодексу України  у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Місцевий господарський суд частково задовольняючи позовні вимоги виходив з наступного.
У відповідності до статті 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Як встановлено ст. 1 цього Закону, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Згідно із частиною четвертою статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Положеннями статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками; у випадках, передбачених законодавством, статутом об`єднання, представляти інтереси співвласників відповідно до наданих повноважень у відносинах з третіми особами.
Місцевий суд вірно встановив, що співвласниками багатоквартирного будинку № 10 по вулиці Прорізній у місті Києві було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія".
Згідно з п. 2.1 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія" (нова редакція), затвердженого Загальними зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Вікторія", Протокол № 1 від 04 лютого 2020 року, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, створення для цього належних умов, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом.
Як визначено в п. 6.1.11 Статуту, що об`єднання має право відповідно до законодавства України і цього статуту захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.
Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що на початку 2018 року йому стало відомо про реєстрацію за територіальною громадою міста Києва права власності на об`єкт нерухомого майна (приміщення електрощитової), а саме: приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв. м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 10 .
При цьому, приміщення електрощитової, про яке йде мова вище, за своїм функціональним призначенням є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, що забезпечує його належну експлуатацію та належить на праві спільної власності усім власникам квартир у будинку по вул. Прорізна, 10 у м. Києві .
Саме порушення прав співвласників шляхом незаконного позбавлення їх права власності на спільне майно (допоміжні приміщення), яке всупереч їх волі перейшло іншому суб`єкту - територіальній громаді міста Києва, стало підставою для звернення до суду.
Скаржник, заперечуючи проти позову зазначає, що:
- позивач не має права власності на земельну ділянку на якій розміщений спірний об`єкт нерухомості; 
- зазначена ділянка разом з нежитловими приміщеннями № 111 (№ 1) та № 112 (№№ 1, 2) по вул. Прорізна, 10 у м. Києві перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, представницьким органом якої виступає Київська міська рада відповідно до статті 140 Конституції України; 
- зазначені приміщення мають статус "нежитлових", а не "допоміжних", відтак, рішення Київської міської ради "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" № 284/5096 від 02.12.2010 в частині віднесення до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв. м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 10 та державна реєстрація даних приміщень за територіальною громадою міста Києва є законними. 
Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Як встановлено ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (комірки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Офіційне тлумачення положень частини другої статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №N14-рп/2011, а саме: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього".
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;
- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);
- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", що співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Багатоквартирний будинок № 10 по вул. Прорізній у м. Києві перебуває у спільній власності громадян-власників приватизованих квартир та відповідного державного органу, що виконує повноваження власників щодо неприватизованих квартир.
Місцевим судом вірно встановлено, що рішенням Шевченківської районної ради від 20 травня 2010 року № 851 "Про приватизацію об`єктів комунальної власності та внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у місті Києві ради" до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні було включене нежитлове приміщення площею 103,3 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, № 10 (Літера А) .
Рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" нежитлові приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) загальною площею 103,30 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, № 10 (Літера А) віднесені до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Наказом Головного управління комунальної власності міста Києва від 09 серпня 2012 року № 672-В "Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна" оформлено право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення з № 1 по № 7 (групи приміщень № 92) загальною площею 103,30 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, № 10 (Літера А) , та вирішено видати свідоцтво про право комунальної власності на це майно.
29 серпня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кузорою Анною Віталіївною проведено державну реєстрацію права власності на вищевказані нежитлові приміщення за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.
Як встановлено положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.
Як передбачено ч. 2 ст. 249 Господарського кодексу України, що у разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним.
Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 22/12-2017 від 29 січня 2018 року приміщення XLI, XL, XXXIX, які розташовані на першому поверсі житлового будинку № 10 на вулиці Прорізній в Шевченківському районі м. Києва, є нежитловими приміщеннями та технічно відносяться до допоміжних приміщень будинку, призначених для забезпечення належної експлуатації будинку.
Приміщення вхідної групи № 92 (№ 92-1-91-10) розташовані в підвальному поверсі. Зазначені приміщення є нежитловими приміщеннями, відгороджені від інших приміщень конструктивними елементами - стінами, перекриттям, які входять до єдиної конструктивної схеми житлового будинку і є її невід`ємною частиною, забезпечують належну експлуатацію будинку, надійність та цілісність всього будинку в цілому.
З таблиці експлікації приміщень житлового будинку № 10 на вулиці Прорізній в Шевченківському районі м. Києва вбачається, що спірні приміщення мають наступне функціональне призначення та площу: приміщення, розташовані на першому поверсі житлового будинку № 10 на вулиці Прорізній в Шевченківському районі м. Києва, а саме: приміщення XXXIX - сміттєзбірник 32,8 кв. м, приміщення ХL - сміттєзбірник 6,6 кв. м, приміщення ХLІ - щитова 16,1 кв. м., загальна площа 55,5 кв. м.;
У відповідності до технічної документації на будинок № 10 на вулиці Прорізній в м. Києва, призначення приміщення електрощитової вказано як "сміттєзбірн." і "щитов".
Експертом було встановлено, що спірні приміщення є нежитловими та технічно відносяться до допоміжних приміщень будинку, призначених для забезпечення належної експлуатації будинку.
Апеляційний суд зазначає, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку, призначене для побутового обслуговування його мешканців, є неподільним майном співвласників багатоквартирного будинку незалежно від розміщення в ньому інженерних комунікацій, оскільки до допоміжних приміщень належать не лише приміщення із технічним обладнанням, а й приміщення, призначені для побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).
Разом з цим, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 № 914/843/17, від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нежиле приміщення № 1 (група приміщень № 111) в літ. "А", І-поверх, приміщення з № 1 по № 2 (група приміщень № 112) в літ. "А", І-поверх, загальною площею 48,3 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул Прорізна, 10 є допоміжними нежитловими приміщеннями, які призначені для побутового обслуговування мешканців будинку, є місцями загального користування і складовою частиною житлового будинку.
У відповідності до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Таким чином, рішення від 02 грудня 2010 року № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" в частині віднесення спірних приміщень до комунальної власності територіальної громади міста Києва є таким, що порушує права та законні інтереси співвласників багатоквартирного будинку по вул. Прорізній, 10, а, отже є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у визначеній частині.
Крім тог, місцевий господарський суд вірно наголосив на тому, що зі встановлених обставин належності спірних приміщень до допоміжних, саме по собі рішення відповідача не змінює правового статусу таких приміщень.
Враховуючи викладене, усі подальші прийняті рішення щодо спірних приміщень, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36800534 від 29 серпня 2017 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Кузорою А.В.; запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 22058979 від 21 серпня 2017 року про реєстрацію права власності, вчинений державним реєстратором прав на нерухоме майно Кузорою А.В. - є незаконними та підлягають скасуванню.
Місцевий господарський суд, щодо вимог про припинення права власності на спірні приміщення та витребування майна, дійшов до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 
- визнання права; 
- визнання правочину недійсним; 
- припинення дії, яка порушує право; 
- відновлення становища, яке існувало до порушення; 
- примусове виконання обов`язку в натурі; 
- зміна правовідношення; 
- припинення правовідношення; 
- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 
- відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 
- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги  статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: 
1) відчуження власником свого майна; 
2) відмови власника від права власності; 
3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 
4) знищення майна; 
5) викупу пам`яток культурної спадщини; 
6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 
8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 
9) реквізиції; 
10) конфіскації; 
11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 
12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
При цьому, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16.
Таким чином, вірним є висновок суду про те, що позовна вимога про припинення права власності територіальної громади міста Києва на об`єкт спірного нерухомого майна в межах даного спору є неефективним способом захисту, поряд з цим, вимога про витребування такого майна відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечує поновлення порушеного права, а, відтак є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.
Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20.  
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 05.04.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі    №910/10213/20  - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/10213/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2021

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                А.І. Тищенко