ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року	Львів	Справа № 260/1093/19 пров. № А/857/3794/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                              Курильця А.Р.,
суддів                                                  Мікули О.І., Ніколіна В.В.,
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 29 січня 2021 року про зупинення провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними,-

суддя в 1-й інстанції – Луцович М.М.,
час ухвалення рішення – 29.01.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 09.02.2021 року,

                                                    в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив провести повний розрахунок з позивачем шляхом стягнення з відповідачів заборгованості: 
за вимушений прогул від 13.09.2015 року по 07.12.2015 року; від 08.12.2015 року по 26.05.2016 року; від 27.04.2016 року по 22.05.2018 року на суму 225282,7 грн.;
за затримку розрахунку від 31.07.2018 року по 25.09.2020 року в сумі 172416,96 грн.;
за невиплату грошових коштів за невикористані відпустки з 2015 року включно по 2018 рік в сумі 30710,40 грн.;
матеріальної допомоги на оздоровлення та покращення соціально-побутових умов в сумі 53524,64 грн.;
моральної шкоди в сумі 100000 грн.;
вихідної допомоги при звільненні в сумі 6690,88 грн.; 
витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду  від 29 січня 2021 року клопотання Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зупинення провадження по справі № 260/1093/19 - задоволено. Зупинено провадження по справі № 260/1093/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Закарпатській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на посаді, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування матеріальної і моральної шкоди - до набрання законної сили рішенням у справі № 807/176/17.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позовні вимоги заявлені у справі № 260/1093/19 не є тотожними з позовними вимогами  у справі № 807/176/17. Зокрема, у справі № 807/176/17 позовні вимоги заявляються за період з моменту звільнення позивача з 2014 року по 12.09.2015 року, а в справі № 260/1093/19 – за період звільнення з 07.12.2015 року по 26.04.2016 року. Крім того, в заяві про уточнення позовних вимог у справі № 807/176/17 заборгованість за невикористані відпустки утворилась в період 2014-2015 років, а не з 13.09.2015 року по 26.04.2016 року. Таким чином, позовні вимоги у вказаних справах не пересікаються та підстав для зупинення провадження немає.
Розгляд даної справи згідно з ч.2 ст. 312 КАС України призначено без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Судом встановлено, що предметом позову в даній адміністративній справі є стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за затримку виконання рішення про поновлення на посаді, невикористані щорічні відпустки, матеріальну допомогу на оздоровлення, за затримку розрахунку при звільненні, вихідну допомогу та моральну шкоду.
Водночас, 21.02.2017 року позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України, у якому, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог від 18.12.2017 року просив: 1) стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача середню заробітну плату по Закарпатській області за жовтень 2017 року у сумі 79569 грн. як заробітну плату; 2) стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача за невикористані відпустки за 2014 рік та 2015 рік в сумі 20186 грн.; 3) стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача грошові кошти за неотриману матеріальну допомогу до відпусток в сумі 26532 грн.; 4) стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) моральну шкоду в сумі 50000 грн.
22.01.2018 року, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від позов задоволено частково. Стягнуто з Управління МВС України в Закарпатській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12.09.2014 року по 12.09.2015 року у сумі 16 177,01 грн. У задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовлено.
10.05.2018 року, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 12.04.2014 року по 12.09.2015 року в сумі 17 922,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
19.08.2020 року, постановою Верховного Суду рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2018 року скасовано, а справу № 807/176/17 направлено на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року (головуюча суддя - Скраль Т.В.) було прийнято до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України  про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зокрема, як зазначає Верховний Суд у п. 47 постанови від 19.08.2020 року по справі № 807/176/17 суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не звернув уваги на зміст викладених позовних вимог позивача, внаслідок чого позов було розглянуто судом першої інстанції без урахувань змін позовних вимог, при цьому, жодних позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі частини третьої статті 235 КЗпП України та пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивачем не заявлялось. Водночас суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам апелянта-відповідача щодо вказаних порушень норм процесуального права судом першої інстанції, в результаті чого апеляційний суд порушив вимоги статті 322 КАС України щодо необхідності відхилення кожного аргументу апеляційної скарги.
Як вбачається з постанови Верховного Суду від 19.08.2020 року по справі № 807/176/17 позивач до початку судового розгляду справи по суті реалізував своє право щодо зміни (уточнення) позовних вимог, шляхом подання відповідної заяви, у якому просив:
- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача середню заробітну плату по Закарпатській області за жовтень 2017 року у сумі 79569 грн. як заробітну плату;
- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача за невикористані відпустки за 2014 рік та 2015 рік в сумі 20186 грн;
- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь позивача грошові кошти за неотриману матеріальну допомогу до відпусток в сумі 26532 грн;
- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) моральну шкоду в сумі 50000 грн.
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.
У справі № 807/176/17 спір виник з приводу звільнення позивача у вересня 2014 року. Зокрема, у відповідності до наказу УМВС України у Закарпатській області від 07.12.2015 року за №  62 о/с, відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2015 року, скасовані відповідні пункти наказів УМВС України в Закарпатській області від 11.09.2014 року № 1193 та від 12.09.2014 року № 181 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ позивача та поновлено його посаді з 13.09.2014 року. Цим же наказом звільнено позивача із 08.12.2015 року. У період з 11.09.2014 року по 07.12.2015 року відповідачем не було проведено з позивачем, на його думку,  повний розрахунок.
У справі № 260/1093/19 предметом оскарження є непроведення повного розрахунку при звільненні позивача у грудні 2015 року. Зокрема, наказом УМВС України у Закарпатській області від 21.05.2018 року за №  105 о/с, на підставі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 807/2436/15 скасовані відповідний пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновлено його посаді з 08.12.2015 року.
Таким чином, з аналізу вищенаведеного слідує, що позивача звільняли зі служби двічі та, відповідно, двічі його було поновлено на роботі. Проте, на його думку, з ним жодного разу не було проведено розрахунку при звільненні вчасно та відповідно до вимог чинного законодавства. 
За таких умов, апеляційний суд приходить до висновку про наявність двох справ - № 260/1093/19 та № 807/176/17, позовні вимоги в певній частині яких є тотожними (щодо виплати компенсації за невикористані відпустки та матеріальної допомоги), проте заявлені за різні періоди.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З врахуванням наведеного, підстав для зупинення провадження у справі № 260/1093/19 немає. Направлення справи № 807/176/17 на новий розгляд до суду першої інстанції Верховним Судом з мотивів неврахування судами попередніх інстанції уточнених позовних вимог не є підставою для зупинення провадження у вказаній справі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. 
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 308,312,315,320,321,325,328,329 КАС України, суд, -

                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Уухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду  від 29 січня 2021 року про зупинення провадження у справі № 260/1093/19 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.